Єдиний унікальний номер 229/4308/19 
Номер провадження 22-ц/804/1587/20        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут  апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Гонтар А.Л., повний текст рішення складено 13 лютого 2020 року),

В С Т А Н О В И В:
    
  Позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором  № 117649/31/к від 19.06.2013 року  в сумі 51 624, 79 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1921 грн.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року в задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний  банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що банк пропустив встановлену законом позовну давність, що є підставою для застосування положень статті 267 ЦК України та відмови у задоволенні позовних вимог.
Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ПАТ АКБ «Індустріалбанк» Мацко Т.В., та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначила, що судом першої інстанції  було проігноровано посилання позивача на п. 7.1. Кредитного договору, відповідно до якого: « разі наявності заборгованості позичальника до договору на 0 -00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причин їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів».
Наголошує на тому, що у зв`язку з наявністю заборгованості відповідача станом на 19.06.2016 року, позивачем було в односторонньому порядку продовжено строк дії кредитного договору до 19.07.2016 року. Вважає, що строк позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущено.
Представник позивача ОСОБА_2 Т ОСОБА_3 В ОСОБА_3 просила рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року скасувати, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції вірно застосував строк позовної давності. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.    
В даній справі ціна позову становить, 51624,79 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2102*100 = 210 200), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.  
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
          Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заяви  ОСОБА_1 від 19 червня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний банк "Експерес-Банк" укладено кредитний договір №117649/31/к, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі  35000,00 грн. зі сплатою 28 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.06.2016 року(а.с.9-13)
Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразила свою згоду.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник  ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту та процентів належним чином не виконував, в зв`язку з чим станом на 26.06.2019 р., мав прострочену заборгованість за кредитом - 51624,79 гривень, з яких:
- заборгованість за кредитом складає - 16506,51 гривень;
- заборгованість по відсоткам за кредитом складають - 28631,22 гривень;
- інфляційні нарахування складають - 6487,06 гривні.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності, проте апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду.

Згідно п.1.4 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, процентна ставка становить 28,0 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38 процентів річних.
Згідно з п. 2.4 кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом перерахування кредиту на поточний (картковий) рахунок позичальника, на який здійснюється зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства-роботодавця.
Як передбачено п. 2.5 кредитного договору, погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку № 1, що є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до п. 2.7 зазначеного договору суми грошових коштів, які фактично надійшли на погашення заборгованості позичальника за договором, спрямовуються кредитодавцем на погашення заборгованості позичальника в наступній послідовності: в першу чергу погашається заборгованість по простроченим нарахованим процентам за користування кредитом, в другу чергу погашається заборгованість по нарахованим процентам за користування кредитом, в третю чергу погашається заборгованість по простроченій сумі кредиту, в четверту чергу погашається заборгованість по сумі кредиту, в п`яту чергу погашається заборгованість по сплаті інших платежів за договором.
Пунктом 4.1 встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючих неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором, виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується.
Нараховані проценти за користування кредитом сплачуються позичальником шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок, відкритий у кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок. Повне погашення нарахованих процентів за користування кредитом сплачуються кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту (п.4.2 кредитного договору). 
Проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п. 1.4 договору та 5 процентів річних (п.4.3 кредитного договору).
Відповідно до п. 6.4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в п.п. 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти) процентів від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання.
Відповідач був зобов`язаний повернути кредит не пізніше 19.06.2016 року.
Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0-00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів.
В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував.
У зв`язку з наявністю заборгованості відповідача станом на 19.06.2016 року, позивачем було в односторонньому порядку продовжено строк дії кредитного договору до 19.07.2016 року, а тому суд першої інтенції помилково застосував строк позовної давності, та не з`ясував цю обставину справи.
Станом на 26 червня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 51 624,79 грн., яка включає в себе: 16 506,51 грн. сума простроченої заборгованості по кредиту, 28631,22 грн. сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам, 6 487,06 грн. інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту.
Згідно зі статтями 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення простроченої заборгованості по кредиту в сумі 16 506,51 грн. 
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам, суд вважає за необхідне відзначити наступне. 
Відповідно до п.2.5 погашення кредиту позичальник мав здійснювати шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3, договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору. Останнім днем погашення заборгованості є 19.06.2016 року
За умовами договору сплата нарахованих процентів за користування кредитом, які, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, нараховуються Кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця, починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, здійснюється позичальником, шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок відкритий у Кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок (п.4.2. Кредитного договору). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.
Банк надав довідку про рух коштів для обліку заборгованості по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 117649/31/к від 19.06.2013 року, згідно з яким відсотки за основним зобов`язанням нараховані в період з 19.06.2013 року по 25.06.2019 року, всього в сумі 41 437,38 грн. (а.с35-36). Сума погашення нарахованих відсотків складає 12806,16 грн. в період з 19.06.2013 року по 29.05.2014 року. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на те, що позивач звернувся до суду зі спливом трьохрічного строку після закінчення строку дії договору. Також вважав, що посилання банку на те, що Банком було продовжено строк дії договору згідно з п.7.1 строком на тридцять днів є безпідставним, оскільки  в порушення вимог п.7.10 кредитного договору йому не надходило ніякого повідомлення, матеріали справи будь-якого рішення (наказу, розпорядження тощо) з цього приводу не містять. 
Втім, суд зазначає, що договір не містить посилань на те, що обов`язковою умовою продовження строку договору на 30 днів має бути будь-яке рішення Банку, а є лише умова наявність заборгованості Позичальника та відсутність можливості Кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причин їх відсутності. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
З огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку 19.06.2013 року кредитування, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 19.06.2016 року, позивач не міг такі нарахування проводити, правові підстави для стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором за період після 19 червня 2016 року відсутні.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, який сторонами не заперечувався, суд доходить висновку, що до сплати слід визначити суму заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19.06.2013 року по 19.06.2016 року -20 274,38 грн., та яка, з урахуванням нарахованих відсотків та сплачених відповідачем за цей період процентів в сумі 12806,16 гривень, становить 7468,22 гривень, та яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Комерційного Банку «Індустріалбанк» щодо стягнення нарахованих позивачем після 19.06.2016 процентів за кредитом не ґрунтуються на нормах законах та не підлягають задоволенню.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені позовні вимоги і щодо стягнення в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту в розмірі 6 487,06 грн., які нараховані за період з 01 серпня 2016  року по 31 травня 2019 року.
В даному випадку підстави для нарахування інфляції виникли після 19.06.2016 року. 
У Інформаційному листі від 17.07.2012  № 01-06/928/2012 ВГСУ вказується, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).
В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Як вбачається з розрахунку, інфляційні нарахування проводились з 01 серпня 2016 року по 31 травня 2019 року, що відповідає вищенаведеній правовій позиції. За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 6 487,06 грн. підлягають задоволенню. 
З запереченнями відповідача про те, що сплинув строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом, апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного. Як вже було встановлено судом, пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що у разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0-00 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності, кредитодавець має право та може в односторонньому порядку одноразово продовжити строк дії договору на 30 календарних днів. Банк продовжив строк дії договору до 19.07.2016, 
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідач направив позовну заяву через відділення пошти 18.07.2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Тому, твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є безпідставними. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відмову. в задоволені позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
На підставі вищезазначеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року підлягає скасуванню, через порушенням судом норм матеріального права, а позовна заява ПАТ АКБ «Індустріалбанк» частковому задоволенню. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ПАТ АКБ «Індустріалбанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 30 461,79 грн., що складає 59,00% (30461,79 * 100): 51624,79 від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 1133,39 грн. (1921 * 59,00%), також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір за подання апеляційної скарги, що складає 40,99% (21 163 * 100): 51624,79 від незадоволених позовних вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 1181,12 грн. (2881,52 * 40,99%), а всього 2 314,51 грн.
Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України,  апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» задовольнити частково.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року скасувати.
Позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 місце проживання АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, 01133, код ЄДРПОУ 13857564, МФО 313849, заборгованість за кредитним договором в сумі 30 461 (тридцять тисяч чотириста шістдесят одну) гривню 79 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, 01133, код. ЄДРПОУ 13857564, МФО 313849, судовий збір у розмірі 2314 (дві тисячі триста чотирнадцять) гривень 51 копійку.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2020 року. 

Судді:          О. В. Халаджи                
          В.Б. Азевич
          
І.В. Кішкіна