Постанова 
Іменем  України      
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/20820/13-ц
провадження № 61-23030св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),                             Курило В. П., 
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Березівський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду                                      від 19 листопада 2019 року в складі судді Черевко П. М.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Березівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - Березівський РВ ГУ МВС України в Одеській області), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі - ГУ МВС України в Одеській області), Державної казначейської служби України, за участю прокуратури Приморського району м. Одеси, про визнання незаконними та протиправними дій суб`єктів владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними та протиправними діями, стягнення майнових витрат при розгляді справи, відшкодування моральної шкоди, відмовлено. 
 
Не погоджуючись із указаною ухвалою,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2019 року.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: зазначення в апеляційній скарзі прокуратури Приморського району м. Одеси, та надання до апеляційної скарги копій скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
11 листопада 2019 до Одеського апеляційного суду на виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 надіслала виправлену апеляційну скаргу та одну копію виправленої апеляційної скарги. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року, у якій заявник просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу до апеляційного суду на розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права повернув їй апеляційну скаргу, хоча вона вважала, що виконала усі вимоги ухвали суду апеляційної інстанції, визначені ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року. 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                             № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня                           2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_1 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги у повному обсязі, зокрема не надав копій скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.
Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статей 175 та 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подачі до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Апеляційним судом установлено, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України, тому ухвалою судді від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк, який не міг перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, усунути виявлені недоліки, а саме зазначити прокуратуру Приморського району м. Одеси та надати копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.
За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.
Встановлено, що на виконання вимог ухвали від 21 жовтня 2019 року заявник надіслала виправлену апеляційну скаргу та копію виправленої апеляційної скарги, отже, від виконання її вимог ОСОБА_1 не ухилялася, а тому посилання апеляційного суду на те, що вона не виконала вимоги ухвали, є передчасними.
Разом з тим суд, відповідно до змісту частини першої статті 127 ЦПК України, може продовжити строк, встановлений судом, для вчинення процесуальних дій.
Апеляційний суд, вважаючи, що заявник не виконала вимоги ухвали суду 
від 21 жовтня 2019 року, вищевказаного не врахував, строк для усунення недоліків апеляційної скарги, у разі наявності для цього потреби, не продовжив та дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
 
У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати на розгляд суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
                                                                                      В. М. Коротун
В. П. Курило