Ухвала
13 березня 2020 року
м. Київ
справа № 369/13377/18
провадження № 61-3935ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Європейка» про захист прав споживача і стягнення пені за невиконання зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Європейка» 
(далі - ТОВ «Європейка») про захист прав споживача та стягнення пені 
у розмірі 87 760, 69 грн відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № С-103/12/82/645 та 48 378, 37 грн за договором купівлі-продажу майнових прав № С-103/13/87/646.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 15 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року, у задоволенні позову 
ОСОБА_1 відмовлено.
27 лютого 2020 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 15 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 22 січня 2020 року і ухвалити нове рішення про стягнення 
з ТОВ «Європейка» на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 136 139, 06 грн за невиконання зобов`язань. 
Як підставу для скасування оскаржених судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви, а процедура касаційного перегляду бути екстраординарною. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження 
є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Відповідно до пунктів 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких 
не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
ОСОБА_1 подано позов про захист прав споживачів, а ціна позову у цій справі становить 136 139, 06 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня 
2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних. 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказала, що справа має для неї виняткове значення, оскільки вона є пенсіонеркою, яка вимушено переселилась 
з АР Крим, а ПАТ «Європейка» не виконало своїх зобов`язань за договорами по введенню будинку до експлуатації, тому додаткові фінансові витрати позивача, пов`язані з орендою житла, повинні бути справедливо компенсовані за рахунок відповідача. 
Оцінюючи вказані доводи заявника, мотиви судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у зв`язку 
з їх недоведеністю, Верховний Суд не знаходить ознак винятковості цієї справи для особи, яка подала касаційну скаргу.
Випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі Верховним Судом не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 15 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 22 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Європейка» про захист прав споживача і стягнення пені за невиконання зобов`язання - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович