Справа № 165/3208/18 	Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М. 	
Провадження № 22-ц/802/638/20  Категорія: 39    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 червня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С.І.,
суддів - Данилюк В.А., Матвійчук Л.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 березня 2019 року, 
В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2018 року АТКБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 01вересня 2006 року було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач під особистий підпис був ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг,Тарифами банку, що в сукупності становлять договір про надання банківських послуг. Банк взяті на себе зобов`язання по кредитному договору виконав у повному обсязі. В зв`язку з недобросовісним виконанням ОСОБА_1 своїх обов`язків, а саме невчасним погашенням заборгованості по кредитному ліміту, відсотках, за відповідачем станом на 22.10.2018 року рахується заборгованість в сумі 18043, 47 грн, з них: тіло кредиту 2838, 22 грн, нараховані відсотки за користування кредитом 5030, 91 грн, нарахована пеня - 8838, 94 гр., штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гр. - штраф (фіксована частина), 835,40 грн - штраф (процентна складова).
Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.09.2006 року в загальному розмірі 18043,47 грн, а також судові витрати в розмірі 1762 грн. 
Заочним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТКБ "Приватбанк" 18043 грн 47 коп заборгованості за кредитним договором №б/н від 01.09.2006 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТКБ "Приватбанк" 1762 грн сплаченого судового збору.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 25 березня 2020 року відмовлено представнику відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 березня 2019 року у даній справі.
Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 березня 2019 року. Вважає дане рішення прийнятим з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що у анкеті - заяві, підписаній ним та представником банку, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання. Тарифи банку повинні бути викладені українською мовою, в іншому разі вони не є належним та допустимим доказом. У анкеті ? заяві не вказано строку дії картки, а також банком не надано доказів про видачу йому нової картки з новим строком дії. Із заяви позичальника вбачається, що заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами. Таким чином, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом наростаючим підсумком в розмірі 5030, 91 грн за період з 14 жовтня 2007 року по 22 жовтня 2018 року, а отже, позивач пропустив строки позовної давності на стягнення відсотків за користування кредитом. Також, позивач пропустив строк звернення до суду в частині стягнення пені. Просить суд застосувати строки позовної давності звернення до суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути із ОСОБА_1 2838, 22 грн заборгованості за кредитним договором, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути із АТКБ "Приватбанк" в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.
Позивач АТКБ "Приватбанк" подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. Вважає, що банком не порушено строк позовної давності, оскільки останні погашення відповідач здійснив у 2017 - 2019 роках, а з позовом до суду банк звернувся у 2018 році. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього в користь банку підлягає до стягнення сума заборгованості, яка складається з тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг.
Вказані висновки суду не відповідають нормам матеріального права та грунтуються на неповно з`ясованих обставинах справи.
Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за укладеним між ними кредитним договором, а саме заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та штрафів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2838, 22 грн відповідач сам просить стягнути з нього за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції за поданою ним апеляційною скаргою.
Судом встановлено, що 01.09.2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами договору за користування кредитом відповідач повинний був сплачувати відсотки в розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.
З розрахунку заборгованості відповідача перед банком по кредитному договору №б/н від 01.09.2006 року станом на 22.10.2018 року сума заборгованості складає 18043,47 грн, з них: тіло кредиту 2838, 22 грн, нараховані відсотки 5030, 91 грн, нарахована пеня - 8838, 94 грн, заборгованість по судовим штрафам - 1335, 40 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника, підписаній ОСОБА_1 , від 01.09.2006 року встановлена процентна ставка за кредитним лімітом в розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів льготного періоду" відповідачем не підписана.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «Приватбанк» Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Стягнення пені та штрафів умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено. Таким чином, документально підтвердженим є лише право банку на стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними договором.
При цьому, щодо застосування позовної давності, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2018 року № 61-16531св18.
Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).
Оскаржуване судове рішення було ухвалено судом за відсутності відповідача, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення судових повісток, які повернулись до суду без вручення, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок чого було порушено принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
В апеляційній скарзі відповідач порушує питання про застосування строку позовної давності.
Відповідач не заперечує факт отримання в 2006 році кредитної карти та користування кредитними коштами, просить стягнути з нього в користь банку тіло кредиту в розмірі 2838, 22 грн, проте вказує, що заборгованість за відсотками за користування кредитом нараховано банком наростаючим підсумком за період з 14 жовтня 2007 року по 22 жовтня 2018 року, а отже, позивач пропустив строки позовної давності на стягнення відсотків за користування кредитом.
Сторонами у підписаній анкеті - заяві строк дії договору не обумовлений, немає в справі і даних про строк дії платіжної картки.
У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, колегія суддів доходить висновку, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно підписаної сторонами анкети - заяви передбачено сплату процентів за користування кредитним лімітом в розмірі 3% на місяць, тобто відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування коштами щомісячно. Згідно розрахунку банку останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 внесено 03 січня 2018 року в розмірі 84, 10 грн.
Отже до вимог банку про стягнення відсотків за користування кредитним коштами слід застосувати позовну давність.
До вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами застосовується загальний трирічний строк позовної давності.
Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити в користь банку 3962, 11 грн відсотків за користування кредитними коштами, які нараховані згідно розрахунку банку за три роки до дня подання банком позовної заяви.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача в користь позивача 6800, 33 грн заборгованості за кредитним договором, з яких: 2838, 22 - заборгованість за тілом кредиту, 3962, 11 грн - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. В решті позовних вимог слід відмовити.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Поданий АТКБ "Приватбанк" позов задоволено на 38 %. Таким чином з ОСОБА_1 на користь АТКБ "Приватбанк" підлягає до стягнення судовий збір в розмірі задоволених позовних вимог (38%) в сумі 669, 56 грн. З АТКБ "Приватбанк" в користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог (26 %) в розмірі 687, 18 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, з АТКБ "Приватбанк" в користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 17, 62 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду від 29 березня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"(6800 шість тисяч вісімсот) гривень 33 копійки заборгованості за кредитним договором, з яких: 2838, 22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3962, 11 грн - заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 17, 62грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: