ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2961/20 Справа № 204/4403/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Наталії Валентинівни, третя особа – Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" про скасування заборони на нерухоме майно та відшкодування витрат, та про стягнення матеріальних збитків, –
ВСТАНОВИЛА:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті матері, 29 січня 1998 року, позивач у встановлений 6-місячний строк, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача спадкоємицею 1 черги після смерті матері була рідна сестра ОСОБА_2 , яка надала довіреність ОСОБА_3 , яку уповноважила отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про спадщину. ОСОБА_3 незаконно отримала на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про спадщину на все домоволодіння (включаючи частку позивача). В подальшому ОСОБА_2 незаконно продала весь будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 21 травня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір іпотеки будинку по АДРЕСА_2 . Позивач, дізнавшись, що сестра незаконно позбавила її спадщини – Ѕ частини домоволодіння, звернулась до суду за захистом порушених прав. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року, ухвалою Верховного суду від 01 грудня 2010 року визнано частково недійсним в частині Ѕ свідоцтво про право на спадщину за законом, визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння Ѕ частини, визнано частково недійсним договір іпотеки укладеного 21.05.2007 року в частині Ѕ його частки, за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час розгляду справи 20.07.2007 року ухвалою Красногвардійського районного суду в порядку забезпечення позову, було накладено заборону на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_2 , яке 14 квітня 2011 року було скасовано ухвалою Красногвардійського районного суду. 21.05.2007 року, нотаріусом Кучмій Н.В., при посвідченні договору іпотеки, було також накладено заборону на це ж домоволодіння в цілому. З Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 136083901 від 30.08.2018 р.), позивач дізналася про наявність заборони на нерухоме майно (номер запису про обтяження 20169620). На сьогоднішній день з боку представників АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ніяких дій не було зроблено щодо зняття обтяження з Ѕ частини домоволодіння, належної позивачу. 
У зв`язку з тим, що заборону було накладено нотаріусом Кучмій Н.В., позивач звернулась до нотаріуса про зняття заборони накладеної за договором іпотеки, з належної їй Ѕ частини домоволодіння, та отримала усну відмову, письмові звернення позивача до нотаріуса залишились не розглянутими. Наявність заборони та бездіяльність нотаріуса Кучмій Н.В., позбавляє позивача, як власника домоволодіння розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутися до суду.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просила суд скасувати заборону в частині Ѕ частини домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кучмій Н.В. при укладанні договору іпотеки від 21.05.2007 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» на домоволодіння АДРЕСА_2 , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно в частині належної ОСОБА_1 Ѕ частини домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 (номер запису про обтяження 20169620, дата реєстрації 21.05.2007 року), виключивши зазначений запис з Державного реєстру іпотек (номер запису про іпотеку 20169896, дата реєстрації 21.05.2007 року). Стягнути з нотаріуса ОСОБА_4 Наталії Валентинівни на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: виплати по сплаті судового збору в розмірі 1536 грн. 80 коп.; матеріальні збитки (поштове листування) у розмірі 241 грн. 28 коп.
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із таким рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.
АТ КБ “ПриватБанк” та Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. відповідно до ст. 360 ЦПК України подали відзиви, в яких просили апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року — без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.
Інші учасники процесу своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі – продажу нерухомого майна від 21 травня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., ОСОБА_2 (продавець) продає, а ОСОБА_3 (покупець) купує домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24 лютого 2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори Демуш Є.В. за реєстром № 3-423 та зареєстроване в КП «Дніпропетровське МБТІ» 17 квітня 2007 року на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14265745 реєстраційний номер 17542644.
Відповідно до договору іпотеки будинку від 21 травня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., ОСОБА_3 надала «ПриватБанк» в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване: АДРЕСА_2 , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним на Ѕ частину свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3-423 від 24 лютого 2007 року на домоволодіння АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кучмій Н.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2970. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_2 . Визнано частково недійсним договір іпотеки від 21 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в частині п.35.3; 35.4; 35,5; 35,6. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивачки судові витрати у розмірі 51 грн. 00 грн. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивачки витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп. 
Відповідно до рішення Апеляційного Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року в частині визнання недійсним договору купівлі – продажу домоволодіння АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - змінено. Визнано недійсним в Ѕ частині договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Кучмій Н.В., реєстровий № 2970. В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року - залишено без змін.
Ухвалою Верховного суду України від 01 грудня 2010 року касаційна скарга закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилена. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 лютого 2007 року на ім`я ОСОБА_2 , і договору іпотеки, укладеного 21 травня 2007 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», частково недійсним та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року в частині визнання частково недійсним договору купівлі – продажу, укладеного 21 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишено без змін.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Ѕ частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 .
Відповідно до відповіді від 11.07.2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду, для виконання рішення суду, яке набрало законної сили, банку необхідно отримати документ з виконавчої служби. Однак, в банк виконавчий документ стосовно виконання рішення суду не надходив.
ОСОБА_1 на адресу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. направляла заяви про зняття заборони відчуження з частини домоволодіння (майна), яким є власник ОСОБА_1 , та яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із визнанням частково недійсним договору іпотеки від 21.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна, а ОСОБА_1 обрано не вірний спосіб захисту своїх прав.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що саме відповідачем ОСОБА_7 ,як приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу, були порушені права позивача щодо скасування заборони в частині належній їй 1/2 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а тому висновок суду першої інстанції про невірно обраний спосіб захисту своїх прав є необгрунтованим. 
Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Статтею 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Таким чином, першочерговою умовою для звернення до суду є наявність факту порушення невизнання або оспорювання цивільних прав особи та/або її інтересів.
       У разі відсутності такого порушення, невизнання або оспорювання цивільних прав - виникає обставина, за якою відсутній предмет спору.
       Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацій обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
       Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 3У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
       Відповідно до ст.74 ЗУ «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення Іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, Іншого нерухомого майна.
       Відповідно до п.5 Глави 15 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
       Таким чином, чинним законодавством України визначена процедура зняття заборони на нерухоме майно, суб`єкти вчинення такої дії, послідовний порядок вчинення реєстраційної дії і передумови звернення особи до суду при наявності відмови державного реєстратора, оформленої відповідним рішенням, на вчинення такої реєстраційної дії.
       Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не дотримано порядку зняття заборони, визначеного чинним законодавством України, в частині процедури належного звернення до уповноваженого суб`єкта для зняття заборони. Зокрема, позивачем не надано до суду постанову відповідача про відмову проведення державної реєстрації стосовно зняття заборони з об`єкту нерухомого майна, що свідчить про відсутність предмету спору та передчасне звернення позивача до суду з даним позовом.
       Крім того, позивач не обмежений правом на звернення про зняття заборони з нерухомого майно виключно до нотаріуса, який таку заборону накладав. Позивач може звернутися з таким зверненням до будь-якого нотаріуса або державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з дотриманням принципу територіальності.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

Судді:                                                                        О.П. Варенко

                                                                               О.В. Лаченкова