Постанова
Іменем України
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/9793/16-ц
провадження № 61-32481св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - Шоста Харківська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2017 року в складі судді: Сиротникова Р. Є. та постанову апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2018 року в складі колегії суддів: Кругової С. С., Кісь П. В., Пилипчук Н. П.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шоста Харківська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, зміну черговості в порядку спадкування та усунення від спадщини
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю як подружжя в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет - спочатку заробітну плату позивача та пенсію ОСОБА_4 , а потім після смерті його матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , стали здавати в оренди її квартиру, та витрачати кошти від оренди на свої побутові потреби. Піклувались один про одного, коли хтось хворів. Так, у ОСОБА_4 починаючи з 2013 року різко погіршився стан здоров`я. Більше ніж 2 роки позивач особисто піклувалася тяжко хворим чоловіком. Після смерті поховала його, отримала свідоцтво про його смерть.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:
            встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме - з 2008 року, тобто, більше 8 років;
            дозволити ОСОБА_1 спадкувати разом з спадкоємцями, які мають право на спадкування попередніх черг, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
            усунути відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
 
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю в період часу з 2008 року та до часу смерті ОСОБА_4 . 
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовано тим, що вимога ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією родиною із ОСОБА_4 належним чином обґрунтована і доведена. Зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалася матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; така допомога надавалася протягом тривалого часу; безпорадний стан самого спадкодавця; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом. У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у статті  1258 ЦК. При цьому факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вищенаведені факти. Тому недоведеними є позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення відповідачів від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України та зміну черговості, оскільки є недоведеними обставини як перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, так і тривалого часу опікування позивачем над ОСОБА_4 , забезпечення його матеріальних потреб та надання іншої допомоги під час його хвороби.
 
Аргументи учасників справи
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати в частині позовних вимог про зміну черговості в порядку спадкування та усунення від спадщини та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог; у разі неможливості, скасувати рішення в оскарженій частині та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що з 2008 року  ОСОБА_1 з ОСОБА_4 жили однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися та підтримували один одного матеріально та морально, а з 2013 року фактично виключно позивач доглядала та лікувала останнього. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Факт перебування ОСОБА_4 у похилому віку та факт діагностування тяжкої хвороби останньому у 2013 році - раку, в судовому засіданні визнався відповідачами. Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 , останні декілька років перебував через похилий вік та невиліковну хворобу у безпорадному стані у суду були всі підстави для застосування положень статей 1224, 1259 ЦК України. Проте суди невірно оцінили докази, наявні в матеріалах справи, а також показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
 
Суди позбавили позивача подати клопотання про призначення судово-медичної експертизи щодо встановлення факту чи міг померлий самостійно себе обслуговувати та чи потребував сторонньої допомоги. Крім того суди не відобразили інформацію про долучену медичну документацію. Відповідачі не вчинили жодних дій спрямованих на поховання, збереження та дотримання традицій, встановлення пам`ятнику, хоча мали таку можливість. Відповідачі знали про хворобу померлого, але жодним чином не допомагали останньому, не опікувалися, та взагалі не надавали будь-якої допомоги.
 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються у касаційному порядку у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шоста Харківська державна нотаріальна контора, про зміну черговості в порядку спадкування та усунення від права на спадкування за законом. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що згідно зі свідоцтвом про смерть від 10 лютого 2016 року, серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Після смерті ОСОБА_4 у Шостій Харківській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу № 64/2016.
 
12 лютого 2016 року до Шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4 , звернувся син померлого - ОСОБА_2 , факт родинних відносин між ним та померлим підтверджено копією свідоцтва про народження.
 
Згідно копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42927624 від 12 лютого 2016 року інформація щодо наявних заповітів та спадкових договорів після смерті ОСОБА_4 відсутня.
 
14 березня 2016 року до Шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_3 , факт родинних відносин якої із спадкодавцем підтверджено наявними у спадковій справі копіями свідоцтва про народження та про шлюб.
 
В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
 
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
 
На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року у справі № 743/126/17 (провадження № 61-14362св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1259 ЦК України і вказано, що «для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування».
 
У частині першій статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
 
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови суду апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Встановивши, що позивач не довела факт перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, суди зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування.
 
Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
 
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій».
 
Встановивши, що відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідачів від права на спадкування за законом, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.
 
Колегія суддів відхиляє посилання у касаційній скарзі про те, що суди позбавили позивача подати клопотання про призначення судово-медичної експертизи, оскільки, як свідчить аналіз матеріалів справи, такого клопотання позивач не заявляла.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині залишити без змін, а тому судовий збір покладається, на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 19 березня 2018 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шоста Харківська державна нотаріальна контора, про зміну черговості в порядку спадкування та усунення від права на спадкування за законом залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              В. І. Крат
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков