Справа № 463/9762/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І. 
Провадження № 33/811/267/20                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Личаківського районного суду м.Львова від 05 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

                                        в с т а н о в и в :

вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (10 200 грн.) з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком 1 (один) рік. 
Стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави 384,20 грн. судового збору.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 09.11.2019 о 03 год. 15 хв. у м.Львові на вул.Зелена, 117, керуючи транспортним засобом БМВ, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на необґрунтованість постанови судді Личаківського районного суду м.Львова від 05 лютого 2020 року, просить таку скасувати та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова судді винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, суддя неповно з`ясувала всі обставини справи, не дослідила та не надала належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшла формально до вивчення матеріалів справи, не сприяла повному, неупередженому та об`єктивному розгляду справи, а тому вважає, що постанова судді Личаківського районного суду м.Львова Леньо С.І. від 05.02.2020 не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. 
Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції не врахував подані стороною захисту заперечення та інші обставини справи, а також докази, які подані ним та його захисником під час розгляду справи, а також ті докази, які наявні у матеріалах справи.
У апеляційній скарзі наголошує увагу на тому, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, винуватість у вчиненому заперечував, пояснював, що алкогольних напоїв не вживав, що працівники поліції ставились до нього упереджено та одразу кваліфікували його дії як відмову від проходження медичного огляду, в той же час, не пропонуючи йому пройти такий огляд в медичному закладі.
Крім цього, свідки прибули на вимогу працівників поліції, поводили себе, як знайомі останніх, а не неупереджено, вказує, що при свідках не відмовлявся від проходження медичного огляду.
Крім цього, районним судом при розгляді справи не взято до уваги те, що його захисник - адвокат Сенишин Н.І. пояснювала, що працівниками поліції порушено процедуру проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, працівники поліції не проводили медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу та не скеровували його до медичного закладу. В протоколі недостатньо чітко викладено суть адміністративного правопорушення, а також наявні суттєві розбіжності щодо місця події. Працівники поліції не роз`яснили йому процесуальних прав. Особи свідків не встановлювалися, а їх анкетні дані не перевірялися. В судові засіданні, суддя вказаних свідків не викликала, хоча він та його захисник неодноразово в судових засіданнях заявляли, що у них є сумніви щодо неупередженості вказаних свідків. В матеріалах справи відсутнє направлення на проведення огляду. Наданий відеозапис з нагрудних камер відеоспостереження проведений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому такий доказ вважається недопустимим. 
Крім цього, в апеляційній скарзі вказує, що формулювання суті адміністративного правопорушення у протоколі від 09.11.2019 є неправильним, а відтак не відповідає ч.1 ст.130 КУпАП, а тому незрозумілим є те, в чому саме полягає суть вчиненого ним адміністративного правопорушення - в керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння чи у відмові від проходження огляду, чи і в одному і у другому.
На думку апелянта, працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення внесені надумані дані про обставини події.
А тому, на підставі наведеного, вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду, відтак адміністративне стягнення, якому його піддано оскаржуваною постановою не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи.
Крім того, захисник Мельник В.Я. 03.03.2020 року подав Львівському апеляційному суду клопотання трудового колективу станції технічного обслуговування автомобілів ФОП ОСОБА_2 про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу.
В судовому засіданні 13.03.2020 року в апеляційному суді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Мельник В.Я. надали свої пояснення на підтримання поданої апеляційної скарги.
Однак, 08.05.2020 року ОСОБА_1 та його захисник Мельник В.Я. в суд апеляційної інстанції не прибули з невідомих причин, клопотань про перенесення слухання справи в суд апеляційної інстанції не подавали, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для її правильного вирішення.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за такі дії як: керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що висновок судді місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому у вину, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, а саме: письмовими поясненнями свідків, протоколом про адміністративне правопорушення від 09.11.2019р., а також відеозаписом обставин події від 09.11.2019р.
Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в судді апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.
У апеляційного суду відсутні об`єктивні дані, щоб ставити під сумнів покази свідків, на що посилається апелянт. Такі пояснення засвідчені особистими підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Крім того, під час апеляційного розгляду суддею апеляційного суду не встановлено порушень працівниками поліції вимог КУпАП та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є безпідставними. Відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння прямо передбачена положеннями ч.1 ст. 130 КУпАП, отже утворює склад адміністративного правопорушення. Що і було місцевим судом встановлено.
Окрім того, апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника Мельника В.Я про те, що закінчився тримісячний строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, оскільки адміністративне правопорушення мало місце 09.11.2019 року, а оскаржувана постанова винесена 05.02.2020 року.
Що стосується клопотання трудового колективу станції технічного обслуговування автомобілів ФОП ОСОБА_2 про можливість передачі матеріалів справи про адміністративні правопорушення на розгляд такого для застосування заходів громадського впливу, то таке на думку апеляційного суду не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Однак, враховуючи характер вчиненого правопорушення та особу правопорушника, ступінь його вини, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 21 КУпАП і звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з передачею матеріалів на розгляд трудовому колективу.
Доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив всі обставин справи в їх сукупності, та керуючись законом і правосвідомістю прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та вірно призначив покарання у виді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік.
Таке покарання відповідає вимогам ст.33 КУпАП та буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення нових правопорушень.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 , залишити без змін, його апеляційну скаргу, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                          М.Ф. Романюк