Постанова
іменем України 
4 березня 2020 року
м. Київ
справа № 287/455/18-к
провадження № 51-6192км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
Головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,                                               
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018060260000158, щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лопатичі Олевського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Олевський районний суд Житомирської області вироком від 21 серпня 2019 року засудив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3756,75 грн та моральної шкоди 5000 грн. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у цьому кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 квітня 2018 року о 18:00, керуючи власним не зареєстрованим у встановленому законом порядку мотоциклом марки «Альфа», без реєстраційного номерного знака, рухаючись по вул. Б. Хмельницького в м. Олевську Житомирської області в напрямку вул. Ковпака навпроти будинку № 36, порушуючи вимоги пунктів 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка рухалася попереду в попутному напрямку, по правому краю проїзної частини тієї ж вулиці. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.  
Житомирський апеляційний суд 20 листопада 2019 року скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та постановив свій вирок, яким призначив йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також ухвалив збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої із засудженого на користь потерпілої ОСОБА_8 ,  до 30 000 грн. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винного, просить вирок апеляційного суду змінити і призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказує, що апеляційний  суд належним чином не врахував даних про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його вік, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного часткового відшкодування завданих збитків та призначив засудженому несправедливо суворе покарання. Стверджує, що цим судом безпідставно визнано обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.  
У запереченнях потерпіла ОСОБА_8 та її представник – адвокат ОСОБА_9  зазначають, що вирок апеляційного суду є законним і обґрунтованим, та просять касаційну скаргу захисника засудженого залишити без задоволення. Стверджують, що висновок суду про вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджується матеріалами справи. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У суді касаційної інстанції прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги та просила залишити вирок апеляційного суду без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не заперечуються.
Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 65 КК встановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 370 КПКсудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 і ч. 1 ст. 421 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (частини 1, 2 ст. 409 КПК), а також неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК).
Вирок суду апеляційної інстанції за ч. 2 ст. 420 КПК повинен відповідати загальним вимогам до вироків.
 
Доводи захисника про необґрунтоване скасування апеляційним судом вироку місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання та призначення несправедливо суворого покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.  
Апеляційний суд, розглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, скасував вирок місцевого суду в частині застосування до призначеного йому покарання ст. 75 КК і ухвалив свій вирок, яким призначив засудженому реальне покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами. На обґрунтування свого рішення суд зазначив, що суд першої інстанції належним чином не врахував вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння та його наслідків, а саме спричинення потерпілій ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та відсутність підстав для застосування до призначеного йому покарання ст. 75 КК.      
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд урахував вчинення ним тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння і наслідки скоєного, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером і потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, його щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданих збитків потерпілій і дійшов правильного висновку про обрання покарання у виді реального позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.  
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції. На переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_6  покарання є законним, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи викладене, конкретні обставини справи, а також відсутність у касаційній скарзі захисника переконливих доводів на обґрунтування несправедливості призначеного засудженому ОСОБА_6 покарання через суворість, колегія суддів не вбачає підстав для його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК.     
Твердження захисника про те, що апеляційний суд безпідставно врахував як обставину, що обтяжує засудженому покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими.  
Як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та врахував цю обставину під час призначення покарання, оскільки даний факт підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 10 квітня 2018 року, що стосується саме засудженого, який під час огляду назвав своє прізвище ОСОБА_10 , та постановою слідчого від 14 липня 2018 року про уточнення анкетних даних особи, яка вчинила злочин. 
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність  та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для зміни вироку апеляційного суду, за результатами перевірки кримінального провадження не встановлено. Тому підстав для задоволення касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                          ОСОБА_3