ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 червня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/3086/19
провадження № 22-ц/4809/883/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Єгорова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , представник – адвокат Ковальов Андрій Ігорович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року (суддя Ніколаєв М.В.), - 
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
ОСОБА_1  звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, що містить наступні вимоги:
- визнати недостовірною та такою, що порочить і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену на початку липня 2019 року ОСОБА_2 у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 змісту (мовою оригіналу): « ОСОБА_3 – найбільше краде на асфальті. Бо переварює старий, а кладе там де вже асфальт був»;
- зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше 10 днів після набрання рішенням законної сили особисто спростувати інформацію, поширену ним на початку липня 2019 року в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » такого змісту (мовою оригіналу): « ОСОБА_3 – найбільше краде на асфальті. Бо переварює старий, а кладе там де вже асфальт був». При цьому, текст спростування не повинен містити редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені ОСОБА_2 . Спростування повинно мати посилання на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, суд, який постановив рішення, а також мати заголовок такого змісту: «Спростування недостовірної та негативної інформації стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 )».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач у соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виклав публічну інформацію (мовою оригіналу): « ОСОБА_3 – найбільше краде на асфальті. Бо переварює старий, а кладе там де вже асфальт був». На переконання позивача, у вказаній публікації відповідач прямо та безапеляційно вказує на те, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду Олександрійського міського голови, займається розкраданням коштів, виділених на асфальтування дорожнього покриття у місті Олександрія Кіровоградської області, тобто фактично звинувачує позивача у вчиненні кримінального правопорушення корупційної спрямованості. Оскільки публікація відповідача викладена не як оціночне судження, а як фактичне та категоричне твердження, яке негативно сприймається мешканцями міста Олександрія, позивач стверджує, що ОСОБА_2 розповсюдив серед невизначеного кола осіб інформацію, яка є недостовірною та негативною, принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Враховуючи наведене, вважає наявними підстави для звернення до суду для захисту своїх порушених особистих немайнових благ, які охороняються законом.
Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що висловлена ним у соціальній мережі Facebook теза, спростування якої вимагає позивач, була розміщена не на його сторінці у соцмережі, а надана як відповідь абоненту, зареєстрованому під іменем «Lesya Reva», у приватній бесіді. Позивач, звернувшись до суду, довів зазначене висловлювання до значно більшого кола осіб. Зауважено, що позивачем жодним чином не доведено, що оспорюване ним висловлювання стосується саме його, зачіпає честь, гідність та ділову репутацію як міського голови та почесного громадянина міста. Оспорюване висловлювання вирване з контексту, що не дає змоги розкрити зміст бесіди із «Lesya Reva» та, відповідно, надати йому оцінку. Відповідач вказує, що оскільки спірне висловлювання не містило фактичних даних, його можна розцінювати виключно як оціночне судження, а твердження позивача з даного приводу є його особистим довільним сприйняттям інформації (а.с. 47-50). 
У відповіді на відзив позивач вказав, що доведення інформації до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб є поширенням такої інформації. Зі змісту спірної публікації зрозуміло, що вона стосується саме позивача як Олександрійського міського голови, а не іншої особи, а використання слова «краде» незалежно від контексту є негативною інформацією, адже свідчить про порушення юридичних та моральних норм. Аргумент відповідача про те, що спірне висловлювання є оціночним судженням суперечить визначенню оціночного судження, наведеному у ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» (а.с. 51-52).
Представником позивача також надано до суду першої інстанції додаткові пояснення у справі (а.с. 79-80). На спростування доводів відповідача про приватний характер переписки, зазначається, що якщо особою у інструменті вибору аудиторії обрано позначку « ІНФОРМАЦІЯ_4 всім», то опублікована у мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформація є загальнодоступною. Саме така позначка наявна на сторінці користувача « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а тому листування між користувачами мережі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було загальнодоступним у соціальній мережі, щ підтверджує факт поширення інформації. Стверджується, що відповідач намагається уникнути відповідальності, коли зазначає, що опублікована інформація не стосується позивача. Так, у публікації вказується (мовою оригіналу): « ОСОБА_4 нашого міста повинна сісти скоро за грати!!! А не стати народним депутатом!». Між тим, саме позивач був зареєстрований кандидатом у народні депутати України по одномандатному виборчому округу № 103 (24.06.2019 № 1229).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено; визнано недостовірною та такою, що порочить і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію наступного змісту « ОСОБА_3 - найбільше краде на асфальті. Бо переварює старий, а кладе там де вже асфальт був», яка була поширена на початку липня 2019 року відповідачем в мережі Інтернет у всесвітній соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; зобов`язано ОСОБА_2 не пізніше 10 днів після набрання вказаним рішенням суду законної сили особисто на власній сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_2 » спростувати поширену ним на початку липня 2019 року інформацію такого змісту: « ОСОБА_3 - найбільше краде на асфальті. Бо переварює старий, а кладе там де вже асфальт був», при цьому, текст спростування не повинен містити редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені відповідача, спростування повинно мати посилання на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, суд, який постановив рішення, а також мати заголовок такого змісту «Спростування недостовірної та негативної інформації стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 )»; здійснено розподіл судових витрат.
Вирішуючи по суті спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновків, що інформація, яку просить визнати недостовірною і спростувати позивач, стосувалася саме ОСОБА_1 , тобто позивача у справі. Переписка в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » користувача, зареєстрованого під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_5 Reva» та користувача, зареєстрованого під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто відповідача, була загальнодоступною для усіх користувачів мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не була приватним листуванням. Зазначення відповідачем у публікації такого твердження як «краде» та вказівки способу, яким здійснюється ця «крадіжка», на переконання суду, вказує на ту обставину, що ця інформація викладена у формі подачі істинних, достовірних фактів. Вона носить стверджувальний характер (фактичне твердження) та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності. Виходячи зі змісту оприлюднених відповідачем тверджень суд вважає, що інформація, розміщена відповідачем в мережі Інтернет інформує суспільство про вчинення позивачем протиправних дій під час організації та проведення асфальтування міських доріг. Оскільки відповідачем достовірність поширеної інформації не доведена, суд погодився з доводами позову, що така інформація є недостовірною, негативною для позивача, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а тому порушені права ОСОБА_1 підлягають захисту в порядку та у спосіб, вказаними у позовній заяві. У зв`язку із викладеним, судом позовні вимоги задоволено повністю.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Скаржник вважає, що наявні визначені процесуальним законом підстави для скасування оскаржуваного рішення, а саме: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Так, судом безпідставно не взято до уваги доводи відповідача про те, що поширена інформація не містить фактичних тверджень, а тому має оцінюватись виключно як оціночне судження, до того ж, у буквальному його розумінні. Позовні вимоги не можуть бути задоволені також з підстав відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що оприлюднене відповідачем у соціальній мережі висловлювання стосувалося саме позивача, а не будь-якої особи з прізвищем (прізвиськом) ОСОБА_3 .
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.
14 травня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, у якому стверджується, що всі доводи відповідача були належним чином досліджені судом першої інстанції та у оскаржуваному рішенні суду їм була надана належна правова оцінка. Разом з тим, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не підтверджуються наявними у справі матеріалами та ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального права. Додатково позивач зазначає, що навіть оціночні судження можуть бути надмірними, якщо вони не містять фактів для їх підтримки (а.с. 125-126). 
Згідно з ухвалою від 14 травня 2020 року апеляційним судом закінчено підготовчі дії, справу призначено до судового розгляду на 03 червня 2020 року. 
У встановленому процесуальним законом порядку учасників справи повідомлено про дату, час та місце засідання апеляційного суду у даній справі (а.с. 132-138).
Позивач у засіданні апеляційного суду участі не брав.
На електронну адресу апеляційного суду надійшли клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, а також письмові пояснення у справі (а.с. 144-149), які, однак, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки підписані особою, яка не має повноважень на представлення інтересів ОСОБА_1 у Кропивницькому апеляційному суді. 
Так, з наявної в матеріалах справи копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 11 грудня 2019 року вбачається, що адвокат Гулий Андрій Васильович наділений повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_1 лише у Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області (а.с. 63). Іншого ордеру адвоката Гулого Андрія Васильовича матеріали справи не містять, до апеляційного суду надано не було.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка позивача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду в засідання апеляційного суду, не перешкоджає розгляду справи.
У судовому засіданні 03 червня 2020 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступного.
Судом встановлено такі обставини
Позивач у справі - ОСОБА_1 на момент звернення до суду з позовом у даній справі був та наразі є головою міста Олександрія Кіровоградської області.
У липні 2019 року під час перегляду посадовою особою Олександрійської міської ради Кіровоградської області ОСОБА_5 новин, якими обмінюються користувачі у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було виявлено, що особа, зареєстрована під іменем « ОСОБА_6 » в ході електронного листування з іншим користувачем мережі, зареєстрованим під іменем «Lesya Reva», опублікував інформацію: « ОСОБА_3 - найбільше краде на асфальті. Бо переварює старий, а кладе там де вже асфальт був…» (а.с. 81-83).
При цьому, у соціальній мережі «Facebook» під іменем « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 .
Вказані обставини сторонами не оспорюються.
Зазначене листування користувачів « ІНФОРМАЦІЯ_5 Reva» та « ОСОБА_6 » є загальнодоступним, оскільки сторінки Facebook та публічні групи з позначкою у вигляді земної кулі, саме яка наявна на скріншоті електронного листування, мають статус « ІНФОРМАЦІЯ_6 всім». Так, відповідно до інформації довідкового центру соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якщо користувач коментує загальнодоступну інформацію інших людей, вказаний коментар також буде доступний усім.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34).
 Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Згідно зі ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.
Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
За приписами ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. 
Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. 
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
За змістом ст. 200 ЦК України інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі.
У ст. 1 Закону України «Про інформацію» зазначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (ст. 2 Закону України «Про інформацію»).
Як зазначено у ст. 27 Закону України «Про інформацію», порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.
Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення відповідачем у публікації такого твердження як "краде" та вказівки способу, яким чином здійснюється ця "крадіжка", вказує на ту обставину, що ця інформація викладена у формі подачі істинних, достовірних фактів. Вона носить стверджувальний характер (фактичне твердження) та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності. Виходячи зі змісту оприлюднених відповідачем тверджень суд вважав, що оспорювана інформація інформує суспільство про вчинення позивачем протиправних дій під час організації та проведення асфальтування міських доріг. Вказавши, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що інформація поширена відповідачем відносно позивача в мережі Інтернет є достовірною, суд першої інстанції визнав оспорювану інформацію недостовірною, негативною для позивача, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню відповідачем.
Разом з тим, вирішуючи спір по суті суд першої інстанції не врахував, що позивач у справі - ОСОБА_1 тривалий час є публічною особою. Так, як вбачається із загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційному сайті Олександрійської міської ради, ОСОБА_1 з 1998 по 2006 роки двічі  обирався Олександрійським міським головою; з 2006 по 2007 роки – народний депутат України, член Комітету Верховної Ради України з питань державного будівництва, регіональної політики та місцевого самоврядування; з  квітня по листопад 2010 року працював першим заступником Олександрійського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради; з листопада 2010 року по теперішній час – Олександрійський міський голова. Крім того, згідно з рішенням про реєстрацію кандидатом від 24 червня 2019 року № 1229 позивач був зареєстрований як кандидат у народні депутати України по одномандатному виборчому округу № 103(а.с. 87-88).
Відповідно до положень Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування» міський голова є головною посадовою 
особою відповідної територіальної громади.
У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації, а також рекомендації, що містяться у Резолюції  № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).
У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Вказується,  що   оскільки політичні  діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або  здійснюють  публічну  владу  на   місцевому,   регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні  мати  більшого  захисту  своєї  репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
Проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини.
Застосовуючи положення ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України»,  «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.
Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.
Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 ст. 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.
У зазначеному рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції.
Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.
У справі « ОСОБА_7 і Кіслов проти Росії» № ЄСПЛ зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої ст. 10 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, алей тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства».
Так, у  справі « ОСОБА_7 і Кіслов проти Росії» вказано «43. Він повторює, що фундаментальною вимогою права дифамації (the law of defamation) є те, що для виникнення підстави для подання позову про дифамацію необхідно, щоб дифамація була звернена до конкретної особи. Якби усім державним посадовцям було б дозволено звертатися до суду з позовами про дифамацію через будь-яку заяву критичного характеру стосовно ведення державних справ, навіть у ситуаціях, коли до посадовця не зверталися на ім`я або в інший  (такий, що може бути ідентифікований) спосіб, журналісти були б завалені позовами. Це не лише вилилося б у накладення надмірного і непропорційного тягаря на засоби масової інформації, що здійснювало б тиск на їхні ресурси та затягло б їх у нескінченні судові тяжби. Безсумнівно, це мало б ефект стримування, яке відчувала б преса, виконуючи роль ІНФОРМАЦІЯ_7 інформації ІНФОРМАЦІЯ_8 )».
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що поширена відповідачем була його власними судженнями та оцінкою. Таке поширення та оцінка інформації є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на його особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації.
Таким чином, така оцінка є вираженням суб`єктивної думки відповідача, тобто є не твердженням, висловленим особисто про факт, а є оцінкою наявної або отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору.
Поширення таких висновків відповідачем повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь якої особи перед суспільством, а аналіз таких висновків повинен здійснюватися суспільством на основі усієї інформації отриманої з різних джерел.
Судом першої інстанції зазначеного враховано не було.
За викладених обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і 
всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на 
підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які 
були досліджені в судовому засіданні (ч. 5 ст. 263 ЦПК України).
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , - задовольнити. 
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 305,20 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складено 05 червня 2020 року.

Головуючий суддя Л.М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

С.М. Єгорова