Справа № 428/10269/19 
Провадження № 22-ц/810/234/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

               02 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                Стахової Н.В.  
суддів:                                          Кострицького В.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря
судового засідання:             Сінько А.І.
учасники справи: позивач -  ОСОБА_1 , відповідач -  ОСОБА_2 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в Луганській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі  судових засідань у спрощеному провадженні 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року, постановлену Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі судді Кордюкової Ж.І.,  в приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Регіональний сервісний центр МВС в Луганській області про визнання права власності на автомобіль,
встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб.
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача в судове засідання, який про причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність або відкладення розгляду справи не надав.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції від 27 лютого 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник є мешканцем окупованої території, вважає, що судові повістки він не отримував, оскільки не має адреси на підконтрольній Україні території, тому залишив адресу для листування АДРЕСА_1 . Вважає, що судові повістки отримувала інша особа випадково. 
Від скаржника надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.
Відповідач повідомлений у відповідності до п.11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України.
У судове засідання з`явився представник третьої особи, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
За нормами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 грудня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 13 січня 2020 року на 11.00 годин (а. с. 24).
В матеріалах справи наявні поштове повідомлення про вручення особисто ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки на 13.01.2020 року (а. с. 26).
Відповідно до протоколу судового засідання від 13 січня 2019 року з`явився представник третьої особи у справі, позивач та відповідач не з`явились у судове засідання у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 27 лютого 2020 року (а. с. 34,35).
У матеріалах справи міститься рекомендоване поштове повідомлення, відповідно до якого ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку на 27 лютого 2020 року (а. с. 38).
У судове засідання 27 лютого 2020 року сторони по справі не з`явились, що підтверджено протоколом судового засідання (а. с. 41).
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Вказана ухвала мотивована тим, що позивач повторно не з`явився в судове засідання і від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, а тому існують підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тобто, цивільне процесуальне законодавство накладає на учасників справи певні процесуальні обмеження, спрямовані на забезпечення дотримання процесуальних строків розгляду справи та на унеможливлення зловживання ними своїми процесуальними правами, в тому числі шляхом безпідставного затягування розгляду справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, правова конструкція п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України свідчить про те, що при настанні усіх трьох передбачених умов суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, тобто при їх сукупності.
Процесуальні наслідки повторної неявки позивача в судове засідання, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, не застосовуються лише у разі, якщо: 1) позивач не був повідомлений належним чином про судове засідання; 2) позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Проте матеріали справи свідчать про належне повідомлення позивача про слухання справи на 13 січня 2019 року та 27 лютого 2019 року, що підтверджується про особисте отримання судових повісток. 
Враховуючи те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання, і від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник не отримував судові повістки за вказаною у позові адресою для листування, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються рекомендованими поштовими повідомлення про його повідомлення та враховуючи обов`язок позивача зазначати усі правильні дані у позові та ту обставину, що відповідно до ч.3 ст. 8 ЦПК України вся інформація щодо справи оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України та є відкритою свідчить про нехтування позивачем своїми процесуальними правами.
Відповідно до п.5 ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами. 
Отже, оскільки судом першої інстанції при постановленні ухвали від 27 лютого 2020 року додержані норми процесуального права, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, підстави для її скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
При цьому, за нормами ч. 2 ч. 257 ЦПК України позивач має право звернутися до суду повторно з даною позовною заявою.
Керуючись статтями 374, 375,381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повний текст постанови складений 03 червня 2020 року.

Головуючий  Н.В. Стахова

Судді:  В.В. Кострицький

                                                                                 М.В. Назарова