ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/390/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/9439/14-ц Категорія: 301030300 	Пироженко С.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       17 березня 2020 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи: 
позивачі  - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - Черкаська міська рада,
особа, яка  подала апеляційну скаргу -  ОСОБА_4 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_4 на рішення  Соснівського районного суду м. Черкаси  від 10 грудня 2014 року у складі судді Пироженка С.А.,

                                                       в с т а н о в и в : 

У червні 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до   Черкаської міської ради  про визнання права власності  на квартиру.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих «Про виділення СУ-30 треста «Промтехмонтаж-2» земельної площі під будівництво збірних житлових будинків по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , який є батьком та дідусем  позивачів, з сім`єю отримав в користування  квартиру АДРЕСА_1 .
У 1983-1984 роках було добудовано два коридори і кладовку, які мають окремий вихід. 
26 лютого 2001 року позивачі отримали свідоцтво на право власності на житло у            АДРЕСА_1 з відображенням долі власності будинку при спільній частковій власності - 1/5 частини. 
При виготовленні технічного документації на житловий будинок по АДРЕСА_1   ООБТІ було помилково визначено, що вказаний будинок складається з п`яти квартир, а не з чотирьох. Помилка виникла внаслідок того, що частина квартири АДРЕСА_1 з добудованими кладовкою та двома коридорами, має окремий вихід.
29 жовтня 2013 року КП «Соснівська служба утримання будинків Черкаської міської ради» повідомила, що даний будинок не знаходиться  у них на балансі.
28 листопада 2013 року  Черкаським ООБТІ повідомлено, що  право власності на 17/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Вказує, що нерухоме майно (добудовані кладовка та два коридори) було збудоване без належно затвердженого проекту, отже воно вважається  самочинним будівництвом і особа, яка його  здійснила, не набуває  права власності на  нього.
Просили визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси  від 10 грудня 2014 року  позовні вимоги задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   право власності на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 18,0 кв.м., яка складається  із приміщень 5-1 площею 2,0 кв.м., 5-2 площею 7,2 кв.м., 5-3 площею 8,8 кв.м., що становить  17/100 частин домоволодіння.
Рішення суду мотивовано тим, що згідно акту опитування сусідів, останні не заперечують проти  того, щоб суд визнав за позивачами право власності  на  два коридори  і кладовку, які мають окремий вихід  і в технічному паспорті  відмічені як квартира АДРЕСА_5 .
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в, якій посилаючись на  порушення норм  матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, оскільки  вказані приміщення, а саме: приміщення 5-1 площею 2,0 кв.м., 5-2 площею 7,2 кв.м., 5-3 площею 8,8 кв.м. є добудовами, які вчинені самовільно ОСОБА_5 , спадкодавцем позивачів. Вчинення самовільної  добудови  до приміщення  не може призводити  до збільшення частки  у праві  спільної  часткової  власності  співвласника, який здійснив добудову. Вказане призвело до порушення прав  співвласників  інших частин, зокрема  і її,  оскільки спричинило зміну  розміру  часток  у власності на домоволодіння.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення,  виходячи із наступного.
Встановлено, що позивачі у червні 2014 року звернулися з даним позовом до суду, визначивши відповідачем Черкаську міську раду. 
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 2001 року квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирний будинок), яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1   дійсно належить  на праві  спільної  часткової власності  ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_2 з відображенням долі  власності квартири (будинку) при спільній частковій власності  - 1/5 частини (а.с.12).
Також, з технічного паспорта на житловий будинок  вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 вказані, як власники  1/5 частини домоволодіння (а.с. 14).
На поетажному плані добудови спірні  приміщення позначені  як 5-1 площею 2,0 кв.м., 5-2 площею 7,2 кв.м. та 5-3 площею 8,8 кв.м. Загальна площа добудови становить 18,0 кв.м. (а.с.15 зворот, 16).
Згідно довідки КП ЧООБТІ від 28 листопада  2013 року домоволодіння АДРЕСА_1 , станом на 1 січня 2013 року, зареєстровано в Черкаському ООБТІ : 
- 11/100 частин домоволодіння за ОСОБА_7   на підставі Свідоцтва про право власності від 20 січня 1999 року;
-  1/5 частина  за що ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2   на підставі свідоцтва про право власності від 26 лютого 2001 року;
-  33/100 частини за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 30 жовтня 2008 року;
- 19/100 частини  за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності від 22 січня 1988 року. 
Право власності на 17/100 частин домоволодіння не зареєстровано (а.с.19).
Таким чином, на час звернення до суду, Черкаська міська рада без залучення всіх співвласників вказаного домоволодіння  не була належним відповідачем у справі.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 лютого 2015 року ОСОБА_4 належить 11/100 часток вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд ( спадкодавець -  ОСОБА_7 ). (а.с.89)
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
При вирішенні справи суд враховує підставу (обгрунтування) та зміст позовних вимог (ч.1 ст.175 ЦПК України).
Звертаючись до суду, позивачі  також посилалися на те, що прибудови позначені в  технічному паспорті  за № 5-1 площею 2,0 кв.м., 5-2 площею 7,2 кв.м., 5-3 площею 8,8 кв.м. є добудовами, які вчинені самовільно ОСОБА_5 ,  і які  Черкаським ООБТІ визначені як окрема квартира АДРЕСА_5 , а тому просили на підставі ст. 376 ЦК України визнати на ними право власності на вказане нерухоме майно - квартиру  № АДРЕСА_5.
Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої, другої, третьої ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Згідно до ч.1 ст. 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку може зробити у встановленому порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Вимоги  про  зміну розміру часток можуть бути пред`явлені як учасниками  спільної  власності, частка яких збільшилась, так і тими з них,  частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови,  а  також  у  зв`язку  зі  зносом частини будинку,  що входила до їх частки.
Таким чином збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).
Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Враховуючи те, що за змістом статей 316,317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   до Черкаської міської ради не взяв до уваги вищевказані норми права  та прийшов до помилкового і необґрунтованого висновку, визнаючи за позивачами право власності на самочинні добудови, які позначені на поетажному плані добудови -  приміщення 5-1 площею 2,0 кв.м., 5-2 площею 7,2 кв.м. та 5-3 площею 8,8 кв.м., що призвело до зміни розміру часток всіх співвласників у домоволодінні.  
З огляду на це, оскаржуваним рішенням, шляхом визнання за позивачами права власності  на частину добудованого домоволодіння, були вирішені права та обов`язки інших співвласників, які не були залучені до участі в справі. 
Крім того, позивачі просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_5 , проте як вбачається з матеріалів справи, розміщене за вказаною адресою домоволодіння є окремим домоволодінням з визначенням часток власності між його співвласниками і не містить його  поквартирного розподілу.  
Згідно з ч. 1-3 ст. 12, ч.1  ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вищенаведені обставини справи дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального  права та порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з  прийняттям нової постанови про  відмову в задоволенні  позовних вимог до Черкаської міської ради, оскільки за визначеного позивачами відповідача - Черкаська міська рада, вирішити спір у даній справі неможливо.
Понесені скаржником судові витрати при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору в розмірі  365,40 грн. підлягають стягненню з позивачів відповідно до  статті 141 ЦПК України. 
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382,  383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів  - 

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси  від 10 грудня 2014 року у даній справі скасувати.
Прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у задоволенні позову до Черкаської міської ради  про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати  по 121 грн. 80 коп. з кожного. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.   

Повний текст постанови складений 18 березня  2020 року.

Судді:                                                                                                      Н. І. Гончар

                                                                                                                  Ю.В.Сіренко

                                                                                                                  Т.Л.Фетісова