Номер провадження: 22-ц/813/1982/20 
Номер справи місцевого суду: 493/2486/18
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 493/2486/18

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач – ОСОБА_1 ,

    розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником - Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Ільницької О.М. 23 серпня 2019 року, повний текст рішення складено 27 серпня 2019 року,
встановив:

    У листопаді 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК  (далі – Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2012 року (далі - Кредитний договір) станом на 16.10.2018 року в загальному розмірі – 116 731,30 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 9 498,24 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.01.2012 року по 30.06.2017 року – 107 233,06 грн.. 
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно укладеного між сторонами вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі – 8 900 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі – 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку. Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. 
Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
Банк згідно з п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.
Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, умов договору з обслуговування рахунків. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійсненні операції по картрахунку. 
На підставі п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за Договором Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.
Згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого відкритого в Банку рахунку, в частості з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
Згідно з п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. 
На підставі п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, які підлягають сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. 
Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленому Банком розмірі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором. 
Пунктом 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленому Банком розмірі у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором. 
Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторона про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.
Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Не виконуючи належним чином вищевказані зобов`язання за кредитним договором, відповідачка порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 16.10.2018 року в загальному розмірі – 351 141,70 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 9 498,24 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом – 336 204,91 грн.; - заборгованість за пенею та комісією – 5 438,55 грн..
Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості. Таким чином, заборгованість до стягнення становить - 116 731,30 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 9 498,24 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.01.2012 року по 30.06.2017 року – 107 233,06 грн.(а. с. 2 – 4). 
Представник Банку в судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Бузовський О.І. надав письмові пояснення, зазначивши, що позовні вимоги не визнає. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивачем декілька разів самовільно, в односторонньому порядку змінювалися умови договору, а саме: з 28.11.2013 року процентна ставка за користування кредитом складала 27,6%, з 01.09.2014 року - 32,4%, з 01.04.2015 року - 42%. Згоду на підвищення процентної ставки відповідачка не надавала, проінформована з цього приводу не була. Розгляд справи просили провести за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23 серпня 2019 року вищезазначений позов Банку задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2012 року в сумі – 9 498,24 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту – 9 498,24 грн.. 
У задоволенні решти позовних вимог Банку відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по сплаті судового збору в сумі – 143,37 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 24.01.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі – 8 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором.
У заяві позичальника від 24.01.2012 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 24.01.2012 року по 30.06.2017 року - 107233,06 грн.
Банк, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, Банк не надав доказів того, що саме даний Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг КБ АТ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Отже, в таких випадках неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.01.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06.11.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19).
Крім того, з постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19 вбачається, що Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.01.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та повідомив споживачу про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Отже, що стосується заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24.01.2012 року по 30.06.2017 року в розмірі – 107 233, 06 грн. суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь Банку зазначених сум, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 24.01.2012 року, оскільки Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Таким чином, належить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитом – 9 498,24 грн..
Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн., який він просить стягнути з відповідачки на свою користь.
Беручи до уваги наведені норми закону і те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі - 143,37 грн. (а. с. 144 – 148). 
Банк в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, 
Апелянт вказує на помилковість висновку суду про відмову у стягненні заборгованості по процентам. Встановивши надання кредиту, його неповернення, суд не мав підстав для відмови у стягненні заборгованості по процентам. Суд знехтував принцип оплатності кредиту, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, порушиє стабільність функціонування фінансового сектору держави. 
ОСОБА_1 згідно наявного у справі повідомлення про вручення поштового відправлення отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що у подібних правовідносинах склалася усталена судова практика, зокрема викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Недоведеними є вимоги Банку про стягнення відсотків у вказаному ним розмірі. Твердження Банку ґрунтуються на припущеннях. 
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про необхідність відмови у стягненні заборгованості за відсотками. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 611, 626, 627, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих сторонами та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
24 січня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до Банку із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Банку, в якій остання просить Банк надати їй платіжну картку «Універсальна», з лімітом – 1 000 грн. (а. с. 8 – 8 зворотна сторона). 
У заяві вказано, що позичальник надав свою згоду, що підписана заява від 24.01.2012 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у вказаній заяві від 24.01.2012 року.
    ОСОБА_1  користувалася кредитом, частково його погашала. Не виконуючи належним чином обов`язки за вказаним договором, відповідачка порушила умови кредитного договору.
У наданому Банком розрахунку заборгованості вказується, що станом на 16.10.2018 року заборгованість відповідачки за кредитним договором №б/н від 24.01.2012 року складає в загальному розмірі – 531 141,70 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 9 498,24 грн.; - заборгованість за процентами за користування кредитом – 336 204,91 грн., у тому числі за період – з 24.01.2012 року по 30.06.2017 року – 107 233,06 грн.; - комісія 5 438,55 грн. (а. с. 5 - 7).
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною
За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.  У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 вищевказані зобов`язання за кредитним договором з повернення кредиту не виконала, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за тілом кредиту.
Доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредиту за період - з 24.01.2012 року по 30.06.2017 року – 107 233,06 грн., колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Згідно вимог, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) – розмір коштів, що надаються Банком клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності (п. 1.1.1.45.).
Мінімальний обов`язковий платіж – розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісячно має оплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати відсотків і частини заборгованості за кредитом. Залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійсненних операцій з використання платіжних карток (п. 1.1.1.50.).
Овердрафт – короткостроковий кредит, який Банк надає клієнту у разі, якщо сума операцій за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредиту кредитування (п. 1.1.1.52).
Прострочений кредит – кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором (п. 1.1.1.72).
Форма надання кредиту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових коштів з Картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги (п. 2.1.1.12.1.1).
За користування кредитом Пільгового періоду клієнт сплачує Банку проценти в розмірі 0,01% від суми операцій за рахунок Кредиту в рамках встановленого льготного періоду по кожній платіжній операції (2.1.1.12.2.).
Погашення кредиту – поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або у безготівкову порядку та зарахування їх Банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (2.1.1.12.3.).
Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також Овердрафту, виникаючого по таким картам, наведений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невідь ємною частиною договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачений Тарифами, та частину заборгованості по кредиту (2.1.1.12.4.).
За користування кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти і розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів за рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13. (2.1.1.12.6.).. 
Проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або Овердрафтом нараховуються в дату їх сплати передбачену п. 2.1.1.12.4. та п. 2.1.1.12.5., при цьому проценти нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані в рахунок кредиту або Овердрафту коштів, з дня списання коштів з карткового рахунку (2.1.1.12.6.3.)..
Обов`язком позичальника за кредитним договором є - повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).
Згідно п. 2.1.1.5.5. за кредитним договором по даній справі позичальниця зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме із зазначеними Банком Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, Витягом з Тарифів Банку була ознайомлена ОСОБА_1 і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Банку. На вказане посилалась відповідачка у відзиві на позов (а. с. 119 – 126). 
Додані Банком до позову Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за наслідком розгляду справи №342/180/17-ц.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом колегією суддів відхиляються, оскільки вониє недоведеними, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.
Отже, апеляційна скарга Банку є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення процентів за користування кредитом є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданої представником - Криловою О.Л., у суду апеляційної інстанції відсутні. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником - Криловою Оленою Леонідівною, - залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 23 серпня 2019 року - залишити без змін.

   Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 
Судді: С. О. Погорєлова
О. М. Таварткіладзе