ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
29 квітня 2020 року                                                                                                  
м. Київ
провадження № 51-1579ск18
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , 
встановив:
Засуджений ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 398 КПК 1960 рокупри вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 370 - 372 цього ж Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 387 КПК 1960 рокузміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 цього Кодексу, зокрема наведені у скарзі доводи й прохання мають бути конкретними та узгоджуватися між собою.
Проте, у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_2 всупереч цим вимогам процесуального закону не міститься обґрунтування необхідності скасування оскаржуваних судових рішень на підставах, передбачених ст. 398 КПК 1960 року, з огляду на положення  статей 370-372 цього Кодексу.
При цьому засуджений ОСОБА_2 вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях,  фактичним обставинам справи, при цьому просить дати іншу оцінку доказам, дослідженим судами першої та апеляційної інстанції, що відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 рокуне може бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку.
Крім того, як убачається з тексту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_2 висловлює незгоду з вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, тоді як у прохальній частині ставить питання про скасування вироку цього ж суду від 12 грудня 2012 року.
Зазначені обставини перешкоджають вирішенню питання про витребування кримінальної справи.
У зв`язку з цим справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку лише за умови усунення недоліків і повторного звернення до суду касаційної інстанції у межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або протягом місяця з дня отримання даної постанови.
Керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього та ОСОБА_3 для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                                    ОСОБА_1