Постанова
Іменем України
 
28 травня 2020 року
м. Київ
справа № 524/11511/14-ц
провадження № 61-11275св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , відповідачі: Прокуратура Полтавської області, Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області,	
третя особа - Кременчуцька місцева прокуратура,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області 
від 09 листопада 2017 року у складі судді Андрієць Д. Д. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Бондаревської С. М., Дорош А. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» 
(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2014 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області (далі - ГУ ДКСУ в Полтавській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування.
Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2009 року ОСОБА_1 затримано як підозрюваного у скоєнні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366 КК України. Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області 
від 04 вересня 2009 року строк затримання продовжено до 10 діб.
09 вересня 2009 року позивачу пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частинами третьою-п`ятою статті 191, частинами першою, другою статті 209, частиною другою статті 364, частиною другою 366 КК України, а у подальшому обвинувачення перекваліфіковано на частину першу статті 191 КК України. 11 вересня 2009 року відносно нього судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
24 жовтня 2012 року дану кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину. Загалом він перебував під кримінальним переслідуванням протягом 38 місяців.
ОСОБА_1 вважав, що неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури, йому завдано моральних страждань та порушено усталений спосіб його життя, тому відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів, які обліковуються у ДКСУ, шляхом безспірного списання коштів на його користь моральну шкоду в сумі 3 806 208 грн, завдану йому незаконними діями органу досудового розслідування - Прокуратурою Полтавської області.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 120 877,52 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що внаслідок незаконних дій органів прокуратури ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, на відшкодування якої він має право у розмірі, визначеному статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на висновок судово-психологічної експертизи № 527 
від 31 грудня 2015 року, відповідно до якого було визначено розмір моральної шкоди у розмірі 1 637 808 грн.
Крім того, судами неналежно були досліджені докази у справі.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 01 вересня 2009 ОСОБА_1 був затриманий старшим помічником прокурора міста Кременчука Полтавської області 
Левицьким В. І. на підставі статті 106 (115) КПК України (у редакції Закону від 28 грудня 1960 року) як підозрюваний у скоєнні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною другою статті 366 КК України. Підставою затримання позивача стало те, що очевидці, у тому числі й потерпілі, прямо вказали на дану особу, що саме він вчинив злочин.
Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 вересня 2009 року щодо ОСОБА_1 було продовжено строк затримання до 10 діб.
09 вересня 2009 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частинами третьою-п`ятою статті 191, частинами першою, другою статті 209, частиною другою статті 364 та частиною другою статті 366 КК України.
Постановою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2009 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
27 липня 2012 року прокурором Прокуратури міста Кременчука 
Сенніковим А. Б. винесено постанову про зміну обвинувачення в суді, відповідно до якої обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_1 , змінено з частин третьої-п`ятої статті 191, частин першої, другої статті 209, частини другої статті 364 та частини другої статті 366 КК України на частину першу статті 190 КК України.
Постановою Крюківського районного суду Кременчука Полтавської області від 02 серпня 2012 року виділено з кримінальної справи № 1-5/2011 матеріали в частині обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Виділені матеріали справи направлено прокурору міста Кременчука Полтавської області для організації проведення додаткового розслідування.
24 жовтня 2012 року постановою старшого слідчого Слідчого відділу Кременчуцького міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області (далі - СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області) кримінальну справу № 09815073, порушена за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 190 КК України відносно ОСОБА_1 , закрито на підставі пункту 2 статті 6 КК України (у редакції Закону від 28 грудня 1960 року) за відсутністю в діях складу злочину.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 9 другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного кримінального переслідування, яке тривало 38 місяців, оскільки незаконність таких дій підтверджується постановою про закриття відносно нього кримінального провадження на підставі пункту 2 статті 6 КК України (у редакції Закону 
від 28 грудня 1960 року).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до положень  цього  Закону  підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. 
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.
За загальним правилом, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 
2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату, зокрема, 
у місячному розмірі з 01 січня - 3 200 грн.
Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Отже, внаслідок незаконних дій органів прокуратури ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода у зв`язку з перебуванням його під слідством і судом протягом 37 місяців і 24 днів (з 01 вересня 2009 року по 24 жовтня 2012 року).
Таким чином, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції мінімальна заробітна плата становить - 3 200 грн та за період часу перебування позивача під слідством - 37 місяців і 24 днів її розмір становить 120 877,52 грн.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суди встановили, що установивши, що кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 2 статті 6 КПК України (у редакції Закону від 28 грудня 1960 року) у зв`язку з відсутністю у його діях складу злочину, та врахувавши принцип справедливості та розумності, суди дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у визначеному розмірі.
Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій неналежно були досліджені докази у справі, є безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, суд встановили, що під час досудового слідства Прокуратурою міста Кременчука надсилались запити до різних органів та установ, в яких у стверджувальній формі зазначалось про те, що директор ТОВ «Пожежне спостереження» ОСОБА_1 за попередньою змовою із своїм чоловіком ОСОБА_1 шляхом укладання фіктивного договору оренди автомобіля марки Hyndai, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , привласнили кошти товариства (т. 3 кримінальної справи № 1-5/2011, а. с. 1, 8, 11, 14, 20, 22, 183, 216; т. 6 а. с.85).
Також, під час досудового слідства на майно ОСОБА_1 було накладено арешт, що підтверджується копіями постанов про накладення арешту на майно від 02 вересня 2009 року (т. 1, а. с.15-17), що позбавило останнього вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власністю.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2009 року у справі № 11-335-350/2009 постанову Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2009 року, якою затримання ОСОБА_1 визнано законним, скасовано та визнано його затримання незаконним. Постанову Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2009 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу взяття під вартою - залишено без змін.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на висновок судово-психологічної експертизи № 527 
від 31 грудня 2015 року, відповідно до якого було визначено розмір моральної шкоди у розмірі 1 637 808 грн, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаний висновок не є обов`язковим для суду і оцінюється за правилами, встановленими частиною третьою статті 212 ЦПК України 
(у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції), відповідно до якої суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналогічна норма міститься у частині першій статті 89 ЦПК України 
(у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення апеляційного суду).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська В. С. Висоцька  А. І. Грушицький