ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 р.	Справа № 480/4385/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Зеленського В.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 03.02.20 року по справі № 480/4385/19
          за позовом       Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до       Головного управління Державної податкової служби у Сумській області               
          про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - відповідач ГУ ДПС у Сумській області), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення -рішення Головного управління ДПС у Сумській області:
- № 0001031303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 3059,01 грн., в тому числі 2060,43 грн. військового збору та 998,58 грн. штрафних санкцій;
- № 0001071303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 170 грн. штрафних санкцій за неподання до ДПІ повідомлення за формою 20-ОПП;
- № 0001011303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 36708,03 грн., в тому числі 24725,16 грн. податку на доходи фізичних осіб та 11982,87 грн. штрафних санкцій;
- № 0001021303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 510 грн. штрафних санкцій за неподання звітності за формою 1-ДФ;
- № 0001051303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 510 грн. штрафних санкцій за відсутність документів первинного обліку.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 у задоволенні адміністративного позову  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ГУ ДПС у Сумській області грубо порушено норми закону в описовій частині акту перевірки позивача, а саме щодо встановлення порушення останнім пп. 16.1.3, п.16.1 ст.16, абз. 4) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.1, п.8.4 ст. 8 «Порядку обліку платників податків і зборів" № 1588, в результаті не подання до відповідача повідомлення за формою 20-ОПП про відкриття об`єкта, через який провадиться господарська діяльність, що стало підставою для винесення ГУ ДПС у Сумській області податкового повідомлення - рішення № 0001071303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 170,00 грн. штрафних санкцій.
Так, з аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП до контролюючого органу виникає у платника податків лише у випадку придбання або взяття в оренду певного майна.
В свою чергу, Акт перевірки № 62/18-28-33-03/ НОМЕР_1 від 18.09.2019 не містить інформації та посилань на докази, які лягли в основу висновків ГУ ДПС Сумській області щодо виявлення певного майна, яке є об`єктом оподаткування та необхідності подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП.
В акті перевірки взагалі відсутня іноформація та докази зазначеного вище виявленого порушення та відсилки на норми чинного законодавства.
Таким чином, у ФОП ОСОБА_1 не виникло обов`язку з подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП та ним не порушено норми пп. 16.1.3, п.16.1 ст.16, абз. 4) п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.1, п.8.4 ст. 8 «Порядку обліку платників податків і зборів" № 1588, а тому податкове повідомлення-рішення № 0001071303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 170,00 грн. штрафних санкцій, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо податкових повідомлень - рішень №0001031303 від 11.10.2019, №0001011303 від 11.10.2019, №0001021303 від 11.10.2019, №0001051303 від 11.10.2019 року, позивач зауважує на таке.
За інформацією з банківських виписок про рух коштів на рахунках, ФОП ОСОБА_1 перерахував на рахунок фізичних осіб грошові кошти, а саме:
- ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) було перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_3 ) 18.08.18 кошти в сумі 32 900,00 грн. з призначенням платежу «господарські витрати»;
- ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) було перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_5 ) 08.09.18 кошти у сумі 20 000,00 грн. з призначенням платежу «господарські витрати»;
- ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_6 ) було перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_7 ) 18.09.18 кошти у сумі 24 462,00 грн. з призначенням платежу «господарські витрати».
ГУ ДПС у Сумській області не в повній мірі досліджені документи, що надавались для перевірки, та зроблені невірні висновки, оскільки грошові перерахування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було здійснено ФОП ОСОБА_5 помилково, що підтверджується відповідними листами-претензіями позивача до вказаних осіб та розписками про повернення грошових коштів ФОП ОСОБА_1 .
Таким чином, на думку позивача, ФОП ОСОБА_1 доходу від вказаних осіб не отримував.
Особливу увагу позивач звертає на те, що дата виготовлення зазначених вище доказів судом надумана, оскільки жоден нормативно-правовий акт не забороняє використовувати зазначені вище документи в господарській діяльності.
Також, позивач зазначає, що аналіз норм чинного законодавства, на які посилається ГУ ДПС у Сумській області та суд першої інстанції, а саме: п. 51.1 ст. 51, абз. «б» п. 176.2 ст. 176, п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, пп. 3.6 п. 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку», затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1020, п.п. 3.6. п. 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п. 176.1 ст. 176, п.п. 16-1 п. 10 р. 20, п.44.1 ст. 44 Податкового Кодексу України, внаслідок відсутності документів первинного обліку щодо нарахування на адресу інших фізичних осіб сум доходів (відсутні акти виконаних робіт, рахунки по взаємовідносинах з фізичними особами - ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_6 ), свідчить про те, що обов`язок у ФОП ОСОБА_1 щодо здійснення виплати, як податкового агенту, податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, а також подання спеціальної звітності за формою 1-ДФ не виник, оскільки такі фізичні особи повернули позивачу помилково перераховані грошові кошти.
Окрім того, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, повинен був спиратися на докази, які ним вивчені під час перевірки та детально описані в акті перевірки, а суд повинен покласти обов`язок доведення правомірності на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, що, в свою чергу, судом першої інстанції здійснено не було, чим порушено норми процесуального права.
При цьому, суд першої інстанції не дослідив подані позивачем докази.
Також, разом з відзивом на позовну заяву контролюючим органом було подано до суду договори позики, укладені між ОСОБА_2 та позивачем, між ОСОБА_3 та позивачем.
Таким чином, на думку позивача, податковий орган самостійно підтвердив факт наявності документів під час перевірки у ФОП ОСОБА_1 , а також ці докази додатково засвідчують факт наміру перерахування платежу у вигляді безвідсоткової позики.
Висновки суду першої інстанції щодо неналежності наданих позивачем доказів апелянт вважає незаконними.
Окрім того, зазначає, що судом не враховано практику Європейського Суду з прав людини при ухваленні оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2020, прийнявши по справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції повністю законним та обґрунтованим, з підстав, наведених у судовому рішенні. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2020  - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно з приписами ст. 229 КАС України, у зв`язку з неможливістю проведення відеоконференції, що підтверджується Актом від 09.06.2020 про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що з 03.09.2019 по 11.09.2019 ГУ ДПС у Сумській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 30.07.2018 по 24.09.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 30.07.2018 по 24.09.2018. 
За результатами проведеної перевірки складено акт від 18.09.2019 № 62/18-28-33-03/ НОМЕР_1 (а.с. 21-42), в якому зафіксовані порушення позивачем:
1) п.п. 16.1.3, п.16.1 ст.16, абз. четвертого п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.1., п.8.4 ст. 8 "Порядку обліку платників податків і зборів", в результаті не подання до Тростянецької ДПІ повідомлення за формою 20-ОПП про відкриття об`єкта, через який провадиться господарська діяльність;
2) п. 51.1 ст. 51, абз. "б" п. 176.2 ст. 176., п. 119.2, ст. 119 Податкового кодексу України, п.п. 3.6 п. 3 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку", затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1020, та п.п. 3.6 п. 3 "Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, в результаті не подання податкового розрахунку за III квартал 2018 та не включення до податкових розрахунків (форма 1 - ДФ) за III квартал 2018 сум виплачених доходів платникам податків;
3) п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, що призвело до нарахування зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з неоподаткованих виплат на користь інших фізичних осіб за 2018 у сумі 24725,16 грн.;
4) п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п. 176.1 ст. 176, п.п. 16 1 п.10 розділу XX Податкового кодексу України, що призвело до нарахування зобов`язання зі сплати в бюджет військового збору з неоподаткованих виплат на користь інших фізичних осіб за 2018 в сумі 2060,43 грн.;
5) п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, внаслідок відсутності документів первинного обліку щодо нарахування на адресу інших фізичних осіб сум доходів (відсутні акти виконаних робіт, рахунки по взаємовідносинах з фізичними особами - ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_6 ).
На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Сумській області прийнято податкові повідомлення-рішення :
- № 0001031303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 3059,01 грн., в тому числі 2060,43 грн. військового збору та 998,58 грн. штрафних санкцій (а.с. 14);
- № 0001071303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 170 грн. штрафних санкцій за неподання до ДПІ повідомлення за формою 20-ОПП (а.с. 16);
- № 0001011303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 36708,03 грн., в тому числі 24725,16 грн. податку на доходи фізичних осіб та 11982,87 грн. штрафних санкцій (а.с. 17);
- № 0001021303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 510 грн. штрафних санкцій за неподання звітності за формою 1-ДФ (а.с. 19);
- № 0001051303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 510 грн. штрафних санкцій за відсутність документів первинного обліку (а.с. 20).
Не погоджуючись із вказаними рішеннями податкового органу, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено законність податкових повідомлень-рішень, що прийняті 11.10.2019 відносно податкових зобов`язань позивача ОСОБА_1 , а тому підстав для їх скасування немає.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Стосовно податкових повідомлень-рішень № 0001031303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 3 059,01 грн., в т. ч. 2060,43 грн. - військового збору та 998,58 грн. - штрафних санкцій, № 0001011303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 36 708,03 грн., в т. ч. 24 725,16 грн. - податку на доходи фізичних осіб та 11 982,87 грн. - штрафних санкцій, № 0001021303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 510 грн. штрафних санкцій за неподання звітності за формою 1-ДФ, № 0001051303 від 11.10.2019, яким донараховано грошове зобов`язання в сумі 510 грн. штрафних санкцій за відсутність документів первинного обліку, колегія суддів зауважує на таке.
Відповідно п. 51.1 ст. 51 ПК України, податковий агент зобов`язаний подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, а також сум нарахованого та утриманого з них податку контролюючому органу за місцем свого обліку.
Згідно з абз. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Відповідно до п.п. 2.1. 2.2, 2.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий податковий розрахунок за календарний рік не подається.
Податковий розрахунок подається незалежно від того, виплачує чи не виплачує доходи платникам податку податковий агент протягом звітного періоду.
Податковий розрахунок подається до контролюючих органів за місцезнаходженням податкового агента - юридичної особи або її відокремлених підрозділів чи до контролюючого органу за податковою адресою фізичної особи - податкового агента.
В ході розгляду справи встановлено, що відповідно до банківських виписок про рух коштів на рахунках (а.с. 153-154), ФОП ОСОБА_1 нараховував та виплачував кошти на адресу інших фізичних осіб та не відобразив виплачені суми в розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1-ДФ) за III квартал 2018, у т.ч. на адресу:
- ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) було перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_3 ) 18.08.2018 кошти у сумі 32900 грн. з призначенням платежу "господарські витрати" та 08.09.2018 кошти у сумі 60000 грн. з призначенням платежу "господарські витрати";
- ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) було перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_5 ) 08.09.2018 кошти у сумі 20000 грн. з призначенням платежу "господарські витрати";
- ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_6 ) було перераховано на картковий рахунок (картка № НОМЕР_7 ) 18.09.2018 кошти у сумі 24462 грн. з призначенням платежу "господарські витрати".
Однак, в порушення вимог п. 51.1 ст. 51, абз. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України, зі змінами та доповненнями, п. 2.1, 2.2, 2.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, за період з 30.07.2018 по 24.09.2018 ФОП ОСОБА_1 податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. N 1ДФ) не подавався.
За даними банківських виписок ФОП ОСОБА_1 перерахував кошти на карткові рахунки інших фізичних осіб (дані карткові рахунки не зареєстровані в базі даних АІС "Податковий блок", як розрахункові рахунки приватних підприємців) в сумі 137362 грн.
Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України оподаткуванню підлягають інші доходи, нараховані/виплачені на користь платника податку, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
З огляду на той факт, що ФОП ОСОБА_1 здійснював виплати на користь інших громадян, що ним самим не спростовано в ході розгляду справи, відповідно до пункту 171.2 статті 171 ПК України, позивач є податковим агентом, відповідальним за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб з таких доходів.
Отже, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 п. 171.2 ст. 171 ПК України, що призвело до нарахування зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за 2018 у сумі 24725,16 грн. (а.с. 35).
З урахуванням викладеного, ФОП ОСОБА_1 порушено і п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п. 176.1 ст.176, п.п. 16 1 п.10 розділу XX ПК України, внаслідок чого приватному підприємцю нараховано до сплати в бюджет військового збору з неоподаткованих виплат на користь інших фізичних осіб за 2018 в сумі 2060,43 грн.
Окрім того, перевіркою дотримання вимог законодавства щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено порушення чинного законодавства, а саме: у платника відсутні документи первинного обліку щодо нарахування на адресу інших фізичних осіб сум доходів (відсутні акти виконаних робіт, рахунки по взаємовідносинах з фізичними особами - ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) від 18.08.2018 та 08.09.2018, ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_4 ) від 08.09.2018, ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_6 ) від 18.09.2018, чим порушено п. 44.3 ст.44 ПК України, згідно з яким платник податків зобов`язаний забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менше як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі не подання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Позивач, як в ході розгляду справи, так і в апеляційній скарзі посилався на первинні документи, які, як він стверджував, надавав на перевірку, а саме: листи-претензії про повернення помилково перерахованих грошових коштів на адресу громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та розписки про повернення грошових коштів. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, під час перевірки перевіряючими було досліджено всі первинні документи, які надавались платником та знаходилась в наявності в базах даних, їх перелік вказано на сторінці 5 акту перевірки (а.с. 25), в свою чергу, документи, на які посилається позивач, у переліку відсутні.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на помилкове перерахування (з картки, що зареєстрована на підприємця ОСОБА_1 , а не з платіжної карти фізичної особи ОСОБА_1 ) коштів 18.08.2018 ОСОБА_2 - в сумі 32900 грн. та 08.09.2018 - в сумі 60000 грн., ОСОБА_3 - в сумі 20000 грн., та 18.09.2018 ОСОБА_4 - в сумі 24462 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач ані в ході розгляду справи, ані в апеляційній скарзі не зміг пояснити обставин надання позики вказаним вище особам, не назвав мету надання позики і причину розірвання цих договорів позики з усіма названими особами, а також причини повернення коштів готівкою в той час, коли вони позивачем були передані банківським переказом. 
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що документи (договори позики, претензії, розписки (а.с. 58-63, 151,152)) були виготовлені вже після завершення перевірки і оформлення її результатів та винесення податкових повідомлень 11 жовтня 2019 року, оскільки в процесі перевірки платником надано пояснення від 04.09.2019, в яких він повідомляє про перелік наданих на перевірку первинних документів - книги обліку та банківських виписок, та зазначає, що інших документів у нього немає. 
В свою чергу, ФОП ОСОБА_1 в ході проведення перевірки було вручено письмові запити від 28.01.2019 № 6855/ФОП/18-28-13-03 про надання документів та від 06.09.2019 № 31/ФОП/18-28-33-03-14 про надання пояснень та документів (а.с. 144 -145). 
Разом з тим, на момент закінчення перевірки ФОП ОСОБА_1 не було підтверджено та надано на перевірку документи, що належать до предмету перевірки, а надано пояснення позивача від 11.09.2019 без підтверджуючих документів, в яких про "надання позик цим громадянам з не тієї платіжної картки" мова не йде, натомість повідомляється про відсутність ще будь-яких первинних документів з посиланням на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, платником якої був позивач (а.с. 148-149).
Виходячи з вищевикладеного, висновки акту перевірки щодо встановлених в ході перевірки порушень по виплатах на адресу інших фізичних осіб здійснені на підставі тих первинних документів, які були надані позивачем для її проведення.
Заперечень до акту перевірки та інших не досліджених при перевірці первинних документів (у т. ч. листів-претензій про повернення помилково перерахованих грошових коштів на адресу громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та розписок про повернення грошових коштів) позивачем до ГУ ДПС у Сумській області не подавалось.
Одночасно, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. При цьому, такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Пунктом 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий пункту 44.6 статті 44 Кодексу).
При цьому, пунктом 44.7 статті 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Крім того, протягом 10 робочих днів з дня наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (абзац другий пункту 44.7 статті 44 Кодексу).
Водночас, відповідно до пункту 86.7 статті 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (абзац перший пункту 44.3 цієї статті).
Зміст наведених правових норм свідчить, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст.44 ПК України прирівнюється до їх відсутності.
При цьому, нормами Податковго кодексу України, зокрема пунктами 44.5 та 44.7 ст. 44, передбачені процедури захисту прав платника податків у разі неналежного виконання посадовими особами контролюючого органу обов`язку врахувати при перевірці всі документи, надані платником податків, в тому числі, протягом встановленого законом строку після закінчення перевірки, та у випадку втрати документів із встановленням строку на їх відновлення.
Тобто, за вказаними нормами, при отриманні акту перевірки і до прийняття податкових повідомлень-рішень, суб`єкт господарювання мав право надати документи, які становили предмет перевірки, котрі податковий орган зобов`язаний був врахувати при прийнятті податкових повідомлень-рішень.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2018 №К/9901/476/18, від 11.12.2018 №К/9901/64648/18, від 21.01.2020 № 815/803/15.
В свою чергу, ОСОБА_1 після отримання акту перевірки 18.09.2019 і в подальшому у строки, визначені ПК України, правом на надання заперечення та/або додаткових документів, передбачених пунктом 44.7 статті 44 та пунктом 86.7 статті 86 ПК України, не скористався, про наявність інших документів, пов`язаних з предметом перевірки, та які спростовують факти виявлених порушень, не заявляв, зауважень до матеріалів не надавав.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 надавав листи-претензії про повернення помилково перерахованих грошових коштів на адресу громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та розписки про повернення грошових коштів, спростовуються як матеріалами перевірки, так і матеріалами справи.
Також, колегія суддів не приймає до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що перераховані кошти громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є безвідсотковою позикою згідно з договорами позики, укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та те, що для доказування помилковості перерахування із-за неправильної вказівки «призначення платежу» позивачем надавались листи - претензії про повернення помилково перерахованих грошових коштів на адресу вказаних громадян та розписки про повернення грошових коштів, оскільки ані в ході розгляду справи, ані в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтованого пояснення щодо повернення коштів лише у зв`язку з неправильним зазначенням «призначення платежу», якщо позивач, як зазначає його представник, мав намір перерахувати їх, як безвідсоткову позику.
При цьому, представник позивача залишає поза увагою те, що згідно з пунктом 3.3 вказаних договорів позики, Позикодавець (ФОП ОСОБА_1 ) протягом двадцяти чотирьох годин після переказу суми позики Позичальнику зобов`язаний повідомити останнього про переказ коштів. Строк позики становить два роки (24 календарних місяці) з моменту надходження суми позики на банківський рахунок Позичальника (п.4.1 договорів позики).
В свою чергу, ані в поясненнях ФОП ОСОБА_1 , ані в позовній заяві і апеляційній скарзі немає жодного підтвердження переказу та отримання коштів сторонами договорів від 08.09.2018 та 18.08.2018, як того вимагає п.3.3 Договору поворотної фінансової допомоги.
При цьому, колегія суддів наголошує, що позивач в ході розгляду справи не зміг пояснити обставин надання позики громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не назвав мету надання позики, а також причини повернення коштів готівкою в той час, коли вони позивачем були передані банківським переказом.
Окрім того, необхідно зауважити, що ФОП ОСОБА_1 з 01.08.2018 по 24.09.2019 перебував на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (друга група). 
При цьому, надання поворотної фінансової допомоги не передбачає перебування на спрощеній системі оподаткування.
Так, відповідно до п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, що не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами та є обов`язковою до повернення.
На підставі п.п. 291.5 ст. 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої груп суб`єкти господарювання, які, зокрема, здійснюють діяльність у сфері фінансового представництва крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними Податковим кодексом України.
Відповідно до Національного КЛАСИФІКАТОРА України ДК 0092010 «Класифікація видів економічної діяльності» (КВЕД 2010) надання поворотної фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг», крім страхування та пенсійного забезпечення» та є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено законність податкових повідомлень-рішень №№ 0001031303, 0001011303, 0001021303, 0001051303, що прийняті 11.10.2019, відносно податкових зобов`язань позивача ОСОБА_1 , а тому підстав для їх скасування немає.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність вищезазначених висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зміст апеляційної скарги, який повністю дублює позовні вимоги, подані до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, інших обґрунтувань щодо вищезазначених обставин в апеляційній скарзі наведено не було.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0001071303 від 11.10.2019, яким позивачу донараховано грошове зобов`язання в сумі 170 грн. штрафних санкцій за неподання до ДПІ повідомлення за формою 20-ОПП, колегія суддів зауважує на таке.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що в акті перевірки на сторінці 4 (а.с. 24) зазначено про те, що відповідно до свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність за домашньою адресою, тобто фактично зазначено об`єкт оподаткування - місце здійснення діяльності, однак згідно з інформаційною базою даних "ІС "Податковий блок" до Тростянецької ДПІ повідомлення за формою 20-ОПП про відкриття об`єктів, які використовюється у господарській діяльності, не подавав, що є порушенням п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо відмови в задоволенні вищезазначеної частини позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно з п. 63.3 ст. 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку). 
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків. 
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу. 
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків. 
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
З аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що обов`язок подавати повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП до контролюючого органу, виникає у платника податків лише у випадку придбання або взяття в оренду певного майна.
В свою чергу, в акті перевірки № 62/18-28-33-03/ НОМЕР_1 від 18.09.2019 чітко вказано, що ФОП ОСОБА_1 не мав жодних об`єктів оподаткування.
Також, в акті перевірки не міститься інформація про орендовані ФОП ОСОБА_1 приміщення (склади, офісні приміщення тощо).
При цьому, в зазначеному акті на сторінці 4 (а.с. 24) вказано про те, що згідно з свідоцтвом платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність за домашньою адресою, а отже, відповідач сам підтвердив факт реєстрації позивача у контролюючих органах саме за місцем проживання останнього.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки податкового органу та суду першої інстанції про правомірність нарахування позивачу грошового зобов`язання в сумі 170 грн. штрафних санкцій за неподання до ДПІ повідомлення за формою 20-ОПП.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення № 0001071303 від 11.10.2019, а тому воно підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до п. 4 ч.1  ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення у вищезазначеній частині допущено неправильне застосування норм матеріального права, надана помилкова правова оцінка обставинам, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, при частковому задоволенні позову сума судових витрат, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, розраховується за формулою: грошову оцінку задоволених позовних вимог помножити на понесені витрати та поділити на ціну позову. 
В даному випадку, грошова оцінка задоволених позовних вимог складає 170, 00 грн. х понесені витрати складають 1921, 00 грн. (768, 40 грн. за подання позовної заяви + 1152, 60 грн. за подання апеляційної скарги) / ціна позову складає 40957, 04 грн. 
Таким чином, враховуючи положення ст. 139 КАС України, часткове задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 7,97 грн. (170 х 1921/40957,04 = 7,97).
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року по справі № 480/4385/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0001071303 від 11.10.2019.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0001071303 від 11.10.2019.
В іншій частині рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року по справі № 480/4385/19 залишити без змін. 
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Сумській області суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 7,97 грн. (сім грн.) 97 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.В. Зеленський    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  10.06.2020 року