ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
2 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 301/1084/17
провадження № 61-7908св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,
 
провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного Закарпатської області від 3 липня 2017 року, ухвалене у складі судді Золотар М. М., та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року, постановлене колегією у складі суддів: Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року позивач звернулася з позовом до відповідача про відшкодування шкоди.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 6 січня 2017 року о 19 годині 20 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки SEATCordora, номерний знак НОМЕР_1 , на вулиці Довговича в селі Довге, допустив зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі, внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. 
Відповідно до постанови Іршавського районного суду Закарпатської області відповідач визнаний винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та на нього накладено адміністративне стягнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 , завдані механічні пошкодження, а саме пошкоджено бампер автомобіля. Вартість майнової шкоди становить 16 092 гривень, що стверджується нарядом-замовленням № ЗА-КЛ-0017192 від 5 травня 2017 року, яку відповідач добровільно не відшкодував.  
Неправомірними діями відповідача позивачу завдана і моральна шкода, що полягає у порушенні звичайного порядку і способу життя, необхідності докладання додаткових заходів для організації свого життя у зв`язку з проведенням відновлювального ремонту та підготовкою до подання позову в суд, яку він оцінив у розмірі 10 000 гривень.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 3 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнено майнову шкоду у розмірі 16 092 гривень та судові витрати у розмірі 640 гривень. У частині відшкодування моральної шкоди відмовлено. 
Іршавський районний суд Закарпатської області, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з доведеності позивачем, який є належним користувачем пошкодженого автомобіля, вартості його відновлювального ремонту, яка становить 16 092 гривень; заподіяння моральної шкоди та її розмір належними та допустимими доказами не доведено.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції, встановивши обставини справи, правильно застосував матеріальний закон і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Іршавського районного суду від 3 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року  і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення є необґрунтованими, прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки власником пошкодженого автомобіля є ОСОБА_3 , якій і була завдана майнова шкода, та не погоджується з вартістю відновлювального ремонту, оскільки вважає, що вартість відновлювального ремонту не доведена в судовому засіданні та не може ґрунтуватися на попередньому наряді-замовленні.
Позиція інших учасників справи
У березні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому послалася на безпідставність її доводів. 
У березні 2018 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, у якому стверджувала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, та вказала, що вона як власник автомобіля передала ОСОБА_1 право користування та розпорядження ним, тобто ОСОБА_1 є належним позивачем і розмір майнової шкоди доведений належними та допустимими доказами. 
Провадження в суді касаційної інстанції
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренка А. В. касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Відповідно до пункту 6 розділу ХII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.
У 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 6 січня 2017 року о 19 годині 20 хвилин відповідач, керуючи автомобілем марки SEAT Cordora, номерний знак  НОМЕР_1 , на вулиці Довговича в селі Довге допустив зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 
Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2017 року відповідач визнаний винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та на нього накладено адміністративне стягнення.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 , завдані механічні пошкодження, а саме пошкоджено бампер автомобіля. Вартість майнової шкоди становить 16 092 гривень, що стверджується нарядом-замовленням № ЗА-КЛ-0017192 від 5 травня 2017 року. 
Відповідач добровільно не відшкодував заподіяну шкоду.
ОСОБА_1 є належним володільцем автомобіля марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 . Власник даного автомобіля - ОСОБА_3 - не заперечує відшкодування завданої майнової шкоди ОСОБА_1 
Обставин, які б свідчили про те, що дійсна майнова шкода, завдана автомобілю марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 , має інший розмір, ніж 16 092 гривень, судами не встановлено.
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзивів учасників справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Частина друга статті 1187 ЦК України встановлює, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом статті 1192 ЦК України суд, з урахуванням обставин справи, за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про те, що позивачу джерелом підвищеної небезпеки завдана шкода, яка підлягає відшкодуванню особою, яка правомірно володіє транспортним засобом. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Встановивши такі обставини, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 1166, 1187, 1192 ЦК України і обґрунтовано стягнули з відповідача майнову шкоду у розмірі 16 092 гривень.
Суд першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, оцінив наряд-замовлення № ЗА-КЛ-0017192 від 5 травня 2017 року, яким визначена вартість завданої майнової шкоди, та дійшов висновку, що цей наряд-замовлення є належним і допустимим доказом та підтверджує розмір майнової шкоди, завданої відповідачем, що підлягає відшкодуванню. Відповідач, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодних доказів зворотного судам першої та апеляційної інстанцій не надав.
Твердження заявника про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем за даним позовом, є безпідставними, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що вона є належним володільцем автомобіля марки Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до вимог статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), і такі особи мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і позивач, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом  2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, а саме посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401 та 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:  	С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов