Ухвала
Іменем України
 
14 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 266/5144/17
провадження № 61-5866ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у складі судді Лопатіної М. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 
(далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. 
 
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором 
від 31 грудня 2008 року, яка станом на 19 листопада 2017 року складається із:
5 338,89 грн - заборгованість за кредитом, 64 878,57 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 700,00 грн - заборгованість за комісією. В задоволені іншої частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 лютого 2018 року залишити без руху.
 
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 лютого 
2018 року, у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, вякій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 19 березня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення      вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
 
Такого висновку суд дійшов із огляду на таке.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 354 ЦПК Українивизначено строки апеляційного оскарження на рішення суду першої інстанції, які становлять тридцять днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
 
Згідно з частиною третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Згідно із положенням пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Отже, визначення поважності підстав, на які посилається заявник в обґрунтування причин пропуску строку апеляційного оскарження належить до дискреційних повноважень суду.
 
Звертаючись із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, відповідач посилалася на те, що у період із червня
2019 року по лютий 2020 року вона здійснювала постійний догляд за своїм племінником, який є дитиною-інвалідом.
 
Розглядаючи клопотання суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що наведені заявником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження більше ніж на 7 місяців, оскільки вони не є об`єктивно непереборними та такими що не залежать від волевиявлення заявника та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
 
Встановивши, що копію рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 лютого 2018 року відповідач отримала 11 липня 2019 року, що не заперечується останнім, апеляційну скаргу подано лише 04 лютого 2020 року, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження майже на сім місяці, суд апеляційної інстанції, керуючись пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання Верховний Суд відхиляє, оскільки відповідач отримала копію оскаржуваного судового рішення, а отже їй було відомо про існування цього рішення.
 
Разом з тим, відповідачем не надано логічного і зрозумілого пояснення того, що перешкоджало їй подати апеляційну скаргу протягом 30 днів із дня ознайомлення із рішення суду першої інстанції.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на порушення її конституційного права на забезпечення апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, є необґрунтованим з огляду на таке.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою 
статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик