Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 березня 2020 року
м. Київ
справа № 748/350/16-к
провадження № 51-5429 км 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
засудженого                                   ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015270270000585, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна Луганської області, проживає по                АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області                         від 24 лютого 2015 року звільненого 4 березня 2015 року умовно – достроково на невідбутий строк 8 місяців 2 дні,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року у виді 8 місяців 2 днів позбавлення волі і за сукупністю вироків                  ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінено в частині призначеного покарання.
Визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого                ч. 3 ст. 185 КК та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді  позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці 10 днів.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 3 січня 2018 року по 20 березня 2019 року та звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям. 
В іншій частині вирок залишено без змін.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 12 липня 2015 року у вечірній час, повторно, таємно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проник до будинку АДРЕСА_2 та умисно викрав майно потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2 400 грн, завдавши ОСОБА_9 шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Прокурор мотивує свої доводи тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення ст. 69 КК та пом`якшив покарання ОСОБА_7 , при цьому в достатній мірі не врахував ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу засудженого. Призначаючи покарання, суд апеляційної інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання, які вже були в повному обсязі враховані при призначенні покарання судом першої інстанції. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора та просив її  задовольнити.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили не задовольняти касаційну скаргу, а ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 438 КПК є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК, колегія суддів Верховного Суду вважає такими, що ґрунтуються на вимогах закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70, 71 КК у виді п`яти років позбавлення волі, 4 березня 2015 року. Злочин, за який його засуджено вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року, ним було вчинено 12 липня 2015 року, тобто злочин вчинено в період умовно - дострокового звільнення від відбування покарання.
На підставі ч. 4 ст. 81 КК у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Положеннями ч. 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За вироком  Чернігівського районного суду Чернігівської області від                           29 березня 2016 року  покарання ОСОБА_7 призначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого, даних про особу засудженого, що проживає із співмешканкою, яка чекає від нього дитину; обставини, що пом`якшують покарання – визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування заподіяної шкоди; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Враховуючи, що засуджений злочин вчинив в період умовно - дострокового звільнення за попереднім вироком, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначив за правилами за ч.1 ст. 71 КК за сукупністю вироків. Судом апеляційної інстанції вирок суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання було змінено, призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 26 жовтня 2010 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення   волі на строк 1 рік 2 місяці 10 днів. Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання перебування його в місцях позбавлення волі з 3 січня 2018 року по 20 березня 2019 року та звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з його відбуттям.
Пославшись на вимоги ст. 69 КК, згідно якої  за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, суд фактично не навів мотивів ухвалення такого рішення.
Визнані судом обставини, що пом`якшують покарання, та дані про особу засудженого жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а враховані судом як обставини, які пом`якшують покарання.
Поза увагою суду апеляційної інстанції залишив ту обставину, що засуджений вчинив тяжкий умисний злочин, що посягає на гарантоване                ст. 41 Конституції України право власності.
Також апеляційним судом не враховано дані про особу засудженого, який ніде не працює, формально характеризується за місцем мешкання, двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив тяжкий корисливий злочин.
Отже, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини провадження, наслідки, що настали від злочинних дій, дані про особу засудженого, не давали суду апеляційної інстанції підстав для застосування ст. 69 КК та пом`якшення ОСОБА_7 покарання. Посилання як на обставину, яка знижує ступінь тяжкості злочину – відсутність цивільного позову потерпілого – не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону. Судом першої інстанції встановлено, що потерпілий звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення крадіжки. Лише після внесення даних до ЄРДР засуджений повернув потерпілому викрадене майно.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з доводами прокурора, який посилається на невідповідність призначеного судом апеляційної інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Під час нового апеляційного розгляду суду необхідно врахувати наведене, усунути вказані недоліки, належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на призначення покарання і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                  ОСОБА_3