ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2020 року                                                                           Справа № 906/1145/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. ,  суддя Миханюк М.В. 

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Цюпа Генадія Ростиславовича на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у справі №906/1145/19 (суддя Маріщенко Л.О.) 
за позовом Фізичної особи - підприємця Цюпа Генадія Ростиславовича  
до Фізичної особи - підприємця Липко Юрія Анатолійовича 
про стягнення 238 306,15 грн

Cторони не забезпечили явку своїх представників у судове засідання

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа - підприємець Цюпа Генадій Ростиславович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 238306,15 грн, з яких 200000 грн, кошти сплачені за договором, 12 230,14 грн проценти за користування чужими коштами, 6 953,42 грн 3% річних, 19 122,59 грн інфляційних втрат.
Ухвалою  Господарського суду Житомирської області від 04.11.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №906/1145/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
12.12.2019р. позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області із заявою від 12.12.2019р. про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на майно Липко Юрія Анатолійовича , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в межах позовних вимог на суму 238 306,15 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 24 000,00 грн, оскільки відчуження відповідачем власного нерухомого майна спричинить неможливість виконання рішення суду про стягнення з відповідача коштів.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Цюпа Геннадія Ростиславовича про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Фізична особа-підприємець Цюпа Генадій Ростиславович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (арк.мат.оск.112-115).
В скарзі апелянт зазначає, що відповідач виставив на продаж нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, на веб-сторінці в мережі Інтернет. Факт належності відповідачу майна, яке виставлене на продаж на веб-сторінках, підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №191997551 від 07.12.2019р., номером телефону відповідача, який вказаний на веб-сторінках для зв`язку з продавцем та ім`ям продавця, яке тотожне з іменем відповідача. Усі об`яви створені 25 листопада 2019 року, після подання до відповідача позову до суду, що підтверджується відомостями на вищевказаних веб-сторінках про дату створення об`яви. Також, позивач просив суд першої інстанції оглянути самостійно або за допомогою спеціаліста в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту веб-сторінки.
Скаржник вважає, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у справі №906/1145/19 про відмову в забезпеченні позову підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про забезпечення позову з підстав, встановлених п.п.1,3 ч.1 ст.277 ГПК України.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції встановив, що позивач, з метою забезпечення даного позову, просить суд накласти арешт на майно належне відповідачу, однак у такому випадку відсутній зв`язок між вказаним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, оскільки нерухоме майно не належить до предмета спору у даній справі.
Скаржник вважає, що такий висновок не відповідає нормам Господарського процесуального кодексу України та нормам матеріального права, а зокрема - п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».
На підставі викладеного просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у справі №906/1145/19 про відмову в забезпеченні позову в повному обсязі та прийняти по справі нове рішення, яким накласти арешт на майно Липко Юрія Анатолійовича в межах позовних вимог на суму 238 306 грн 15 коп та витрат на правничу допомогу у сумі 24 000 грн 00 коп.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2020р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Цюпа Генадія Ростиславовича на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у справі №906/1145/19 - залишено без руху. Запропоновано апелянту - Фізичній особі - підприємцю Цюпі Генадію Ростиславовичу усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: подати оригінал доказу сплати судового збору у розмірі 2102,00грн. та обґрунтоване клопотання про поновлення строку - протягом 10 днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
04.02.2020р. (вх.№940/20) на адресу суду від представника апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги. До заяви долучено платіжне доручення ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" №224 від 02.02.2020р. на суму 2102,00грн. 
05.02.2020р. на електронну адресу суду від представника скаржника, в додаток до заяви про усунення недоліків, надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою від 10.02.2020р. поновлено Фізичній особі - підприємцю Цюпі Генадію Ростиславовичу строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у справі №906/1145/19, відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 04.03.2020р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Роз`яснено учасникам справи про їх право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду письмові відзиви на апеляційну скаргу з доказами надсилання сторонам копій відзивів та доданих до нього документів.
Відповідач не скористався правом подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК України, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
18.02.2020р. (вх.№1364/20) на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Вимоги апеляційної скарги апелянт підтримує повністю.
Сторони не забезпечили явку своїх представників в призначене на 04.03.2020р. судове засідання, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів, а явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Статтею 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Як встановлено п.1 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Предметом позову у справі №906/1145/19 є вимоги про стягнення з відповідача коштів у розмірі 238306,15 грн за невиконання умов договору купівлі-продажу №3 від 12.03.2018р. в частині поставки товару.
Як вірно відмічено судом першої інстанції, позивач, з метою забезпечення даного позову, просить суд накласти арешт  на майно належне відповідачу, однак у такому випадку відсутній зв`язок між вказаним заходом забезпечення позову та предметом позовної вимоги, оскільки нерухоме майно не належить до предмета спору у даній справі.
До цього ж, заява позивача про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду в даній справі в разі задоволення позову. 
Із електронних копій об`яв про продаж нерухомого майна не можливо встановити, що майно, яке виставлене на продаж належить саме відповідачу. Номер мобільного телефону та ім`я продавця не може бути підставою для ідентифікації  такого майна на веб-сторінці в мережі Інтернет.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні у матеріалах оскарження докази, колегія суддів вважає, що Господарським судом Житомирської області правомічно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.
Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
Отже, доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами оскарження та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків Господарського суду Рівненської області не спростовують.
У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Цюпа Генадія Ростиславовича на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 16.12.2019р. у справі №906/1145/19 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 05.03.2020р.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Дужич С.П.  

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.