УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №291/424/17 Головуючий у 1-й інст. Руденко З. Б. 
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б.,
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 291/424/17 за позовними вимогами Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , Чорнорудецького фермерського господарства "Поділля" Ружинського району Житомирської області, Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання договорів оренди землі недійсними, визнання незаконною та скасування державної реєстрації речових прав та рішень про державну реєстрацію речових прав, за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Руденко З.Б.,

ВСТАНОВИВ:

       У квітні 2017 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок» звернулось до суду з позовом, зазначивши, що 3 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір оренди землі, за умовами якого останні передали приватному сільськогосподарському підприємству в оренду строком на 10 років належну їм земельну ділянку загальною площею 3,6821 га (кадастровий номер 1825286800:07:000:0048), яка розташована на території Чорнорудецької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       На виконання умов договору дана земельна ділянка була передана ПСП «Агрофірма « Світанок» згідно з актом приймання-передачі від 3 лютого 2017 року та орендодавцям була сплачена орендна плата.
       Однак, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме від 16 березня 2017 року позивачеві стало відомо про укладення 6 лютого 2017 року між Чорнорудецьким фермерським господарством «Поділля» та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 10 років. Вказаний договір був зареєстрований 7 лютого 2017 року державним реєстратором Відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Бондар Л.С.
       Позивач вказує, що зазначений договір суперечить принципам свободи договору, розумності, справедливості та звичаям ділового обороту, порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою, яка була передана йому в оренду 3 лютого 2017 року згідно з актом приймання-передачі. Факт укладення договору оренди від 3 лютого 2017 року унеможливлює подальшу передачу цієї ж земельної ділянки в оренду фермерському господарству.
       Враховуючи вищезазначене, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 6 лютого 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Чорнорудецьким фермерським господарством «Поділля» Ружинського району Житомирської області.
       Окрім того, просив визнати незаконними та скасувати проведену 7 лютого 2017 року державну реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33828612 від 13 лютого 2017 року.
       Також у квітні 2017 року позивач звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області із позовом, в якому зазначив, що 3 лютого 2017 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений ще один договір оренди землі, відповідно до якого останні передали приватному сільськогосподарському підприємству в оренду строком на 10 років належну їм земельну ділянку загальною площею 3,7336 га (кадастровий номер 1825286800:07:000:0047), яка розташована на території Чорнорудецької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       Згідно з актом приймання-передачі вказана земельна ділянка була передана ПСП « Агрофірма « Світанок» й орендарем була сплачена орендна плата ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
       В подальшому позивачеві стало відомо про укладення 6 лютого 2017 року між Чорнорудецьким фермерським господарством «Поділля» та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 10 років. Вказаний договір був зареєстрований 7 лютого 2017 року державним реєстратором Відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Бондар Л.С.
       На думку позивача, даний договір суперечить принципам свободи договору, розумності, справедливості та звичаям ділового обороту, порушує публічний порядок та спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою, яка була передана йому в оренду 3 лютого 2017 року згідно з актом приймання-передачі. Факт укладення договору оренди від 3 лютого 2017 року унеможливлює подальшу передачу цієї ж земельної ділянки в оренду фермерському господарству.
       Таким чином, позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,7336 га (кадастровий номер 1825286800:07:000:0047), яка розташована на території Чорнорудецької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений 6 лютого 2017 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Чорнорудецьким фермерським господарством «Поділля» Ружинського району Житомирської області.
       Окрім того, просив визнати незаконними та скасувати проведену 7 лютого 2017 року державну реєстрацію права оренди на вказану земельну ділянку та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №33827359 від 13 лютого 2017 року.
       Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 23 червня 2017 року цивільні справи за вказаними позовами об`єднані в одне провадження.
       Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року у задоволення позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- яким задовольнити позовні вимоги.
       Зокрема, зазначає, що спірні угоди є такими, що суперечать моральним засадам суспільства. Уклавши з ПСП « Агрофірма «Світанок» договори оренди землі, ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали позивачеві більш ніж достатнє обгрунтоване сподівання на оренду цих земельних ділянок на умовах укладеного договору. Відтак, передача в подальшому вказаних земельних ділянок в оренду Чорнорудецькому фермерському господарству « Поділля» є нечесною, недобросовісною та несправедливою дією щодо ПСП « Агрофірма «Світанок».
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував положення ст. 638 ЦК України та ст. 15 Закону України « Про оренду землі» та не надав належної оцінки тій обставині, що спірні договори оренди землі не містять всіх істотних умов, а саме, щодо розміру орендної плати, її індексації, способу та умов розрахунків, строку, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату. Отже, ці договори оренди землі не є укладеними.
       Суд також не врахував Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 й залишив поза увагою те, що підставою позовних вимог зазначено порушення інтересу ПСП « Агрофірма « Світанок». «Право» та «інтерес» є різними категоріями цивільного права, які мають свої відмінності, а тому відсутність права оренди не означає відсутність інтересу, який підлягає захисту. Внаслідок досягнення згоди з усіх істотних умов договорів оренди землі від 3 лютого 2017 року інтерес ПСП « Агрофірма «Світанок» у орендному використанні спірних земельних ділянок виник раніше, ніж право оренди або інтерес щодо цих земельних ділянок у ЧФГ « Поділля».
       Окрім того, суд не врахував ту обставину, що в силу положень ст. 3 та 4 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права оренди є не правом позивача, а обов`язком відповідачів – власників земельних ділянок.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ЧФГ “Поділля” зазначив, що під час розгляду справи в якості свідків були допитані ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які пояснили, що не мали наміру укладати договори оренди землі із позивачем. При цьому, ОСОБА_3 зазначила, що не підписувала договори оренди землі від 3 лютого 2017 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_2 вказали, що підписи на вказаних договорах належать їм, проте, підписуючи їх, вони вважали, що укладають договір позики з ПСП “ Агрофірма “Світанок”, оскільки попередньо між ними та позивачем була домовленість про надання їм коштів, необхідних для оформлення спадщини, до складу якої входили й спірні земельні ділянки. В подальшому вони передали ці земельні ділянки в оренду ЧФГ “ Поділля”, керівник якого надав їм кошти для оформлення права власності на землю. 
       Також звертає увагу на ту обставину, що інтерес захищається лише через відповідний захист суб`єктивного права, а не окремо інтересу як самостійного об`єкта захисту. 
       В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.
       На думку представника ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ЧФГ « Поділля», апеляційна скарга є безпідставною.
       Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що 3 лютого 2017 року між ПСП “Агрофірма “ Світанок” та ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір оренди землі, за умовами якого останні передали приватному сільськогосподарському підприємству в оренду строком на 10 років належну їм земельну ділянку загальною площею 3,6821 га (кадастровий номер 1825286800:07:000:0048), яка розташована на території Чорнорудецької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       Окрім того, 3 лютого 2017 року між ними укладено договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали позивачеві в оренду строком на 10 років належну їм земельну ділянку загальною площею 3,7336 га (кадастровий номер 1825286800:07:000:0047), яка розташована на території Чорнорудецької сільської ради Ружинського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
       Зазначені договори оренди не були зареєстровані у встановленому законом порядку.
       Матеріали справи свідчать, що 6 лютого 2017 року ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали вказані земельні ділянки в оренду ЧФГ “Поділля”, уклавши відповідні договори оренди землі. Даними угодами передбачено, що земельні ділянки передаються в оренду строком на десять років.
       7 лютого 2017 року право оренди за цими договорами було зареєстроване державним реєстратором відділу державної реєстрації Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області Бондар Л.С. на підставі рішень про державну реєстрацію №33828612 та №33827359 від 13 лютого 2017 року.
       Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
       Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       У ч. 1 ст.627 ЦК України закріплене правило про те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Статтею 640 ЦК України визначено момент укладення договору. Зокрема, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
       Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
       Згідно з ч.5 ст.6 Закону України “ Про оренду землі” право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.
       Статтями 125,126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
       Право власності, користування земельною ділянкою оформлюються відповідно до Закону України “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
       За приписами ст. 4 Закону України “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державній реєстрації підлягає, зокрема, право постійного користування та право оренди ( суборенди) земельної ділянки.
       Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації, а тому саме з цього часу сторони набувають визначених законом та договором прав і обов`язків орендаря та орендодавця.
       Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №500/2815/16, від 11 вересня 2019 року у справі №500/2866/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі №500/2828/16-ц.
       Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи та перевірив їх доказами й установивши, що державна реєстрація договорів оренди землі від 3 лютого 2017 року не була проведена у встановленому законом порядку, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вказані договори оренди землі не набрали чинності та не породжують для позивача прав орендаря, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
       Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що спірні правочини порушують його інтерес. При цьому, у скарзі міститься посилання на рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004, у якому зазначено, що поняття “охоронюваний законом інтерес”, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям “права”, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
        Конституційний Суд України також зазначив, що суб`єктивне право і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: “ Дозволено все, що передбачено у законі”, а друге — простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосувати не менш відоме правило: “Дозволено все, що не забороняється законом”. Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже — й не юридичну, а фактичну ( соціальну) можливість ( п. 3.6 рішення).
       З наведеного можна дійти висновку про те, що інтерес реалізується через суб`єктивне право, тобто інтерес захищається лише через відповідний захист суб`єктивного права. 
       Відповідно до положень ст.11 ЦК України договір є одним із можливих підстав виникнення цивільних прав, а не інтересів, отже навіть якщо певний інтерес і буде закріплений у договорі, то він обов`язково в цьому випадку буде поєднаний з відповідним суб`єктивним правом.
       Позивач не набув у встановленому законом порядку право оренди на вказані земельні ділянки, відтак відсутні підстави стверджувати про порушення його інтересу щодо користування цими земельними ділянками.
       Варто також зазначити, що 8 квітня 2017 року між ПСП “ Агрофірма “ Світанок” та ЧФГ “ Поділля” укладена угода про спільну обробку земель, відповідно до якої позивач набув право на обробіток спірних земельних ділянок на строк до 31 грудня 2023 року. 
       Не надаючи оцінку правомірності укладення цієї угоди, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що факт надання ЧФГ “ Поділля” згоди на обробіток вказаних земельних ділянок позивачем спростовує ту обставину, що спірними договорами порушується інтерес ПП «Агрофірми «Світанок» щодо користування цими земельними ділянками.
       Не спростовує висновків суду й посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що обов`язок зареєструвати право оренди вказаних земельних ділянок покладений на її власників.
       Так, відповідно до положень п.3 ст.2 Закону України “ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи — у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
       Отже, позивач мав можливість звернутись до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права оренди на спірні земельні ділянки, проте не скористався цим правом. 
       Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.
       Рішення суду містить вичерпні висновки, які ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та відповідають вимогам матеріального й процесуального права. 
       
Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Світанок" залишити без задоволення, а рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 15 березня 2018 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

       Повний текст постанови складений 6 березня 2020 року.