ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2020 р. м. Харків 	Справа № 480/3951/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Гуцала М.І.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Бенедик А.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек (повний текст складено 20.12.19 по справі № 480/3951/19
за позовом             Державної архітектурно-будівельної інспекції України  
до              ОСОБА_1   , третя особа -        ОСОБА_2 
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі – ДАБІ України) звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , в якій просив зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинне будівництво по АДРЕСА_1 .   
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що Інспекцією під час позапланової перевірки на об`єкті: "Будівництво магазину по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 в 2017 році самочинно розпочато будівельні роботи з будівництва магазину, без реєстрації документів дозвільного характеру, чим порушено п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Оскільки відповідачем не усунуто в добровільному порядку порушення вимог містобудівного законодавства на виконання вимог припису від 11.07.2017 № 343, ДАБІ України звернулося до суду з даним позовом про знесення самочинно збудованого об`єкту будівництва.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 задоволено позов  Державної архітектурно-будівельної інспекції України та зобов`язано ОСОБА_1 знести самочинне будівництво по АДРЕСА_1 .
Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати судове рішення та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що власник квартири має право на свій розсуд здійснювати в ній ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Власники земельних ділянок мають право, серед іншого, самостійно господарювати на землі, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Також апелянт наголошує, що позивач має право вимагати приведення у попередні стан об`єкту нерухомості лише за умови, що такий об`єкт переплановано із істотним порушенням будівельних норм. Крім того, апелянт наводить доводи про пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду із позовом. Клопотань про розгляд справи судом апеляційної за його участі не заявив. 
Позивачем до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
В обгрунтування відзиву зазначає, що задоволення позову зумовлене необхідністю здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням  вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зважаючи на факт самочинного будівництва відповідача, який у добровільному порядку не виконував відповідний припис про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності. При цьому акцентував увагу на тому, що відсутність у відповідача  проектної документації, здійснення будівництва без отримання вихідних даних (містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок, технічних умов, завдання на проектування) унеможливлює зобов`язання відповідача провести перебудову об`єкта самочинного будівництва. Клопотань про розгляд справи за участі його представників не заявив.
Третя особа у справі не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи. Клопотань про розгляд справи за його участі від   ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції теж не надходило.
Згідно положень ч. 3 ст. 296, ч. 3 ст. 304, п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду про призначення справи до розгляду, справа була розглянута колегією суддів в порядку письмового провадження. З урахуванням вимог ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту. Повний текст постанови суд апеляційної інстанції складає з дотриманням строків, визначених ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши доповідь обставин справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 23.05.2017 на адресу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області (далі - Управління) надійшло звернення гр. ОСОБА_2 за вх. № 40-1018/31 -134 щодо перевірки законності будівництва за адресою АДРЕСА_1 .
З метою встановлення фактичних обставин справи та всебічного розгляду даного звернення, на підставі направлення для проведення позапланової перевірки від 04.07.2017 № 343 Управлінням проведено позапланову перевірку об`єкту "Будівництво магазину по АДРЕСА_1 .
За результатами проведеної перевірки складено акт від 11.07.2017 № 343, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 виконано будівельні роботи з будівництва магазину по АДРЕСА_1 , без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушено п.1 ч.1 ст.34 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” (в редакції, чинній на час вчинення правопорушення), відповідно до якого замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та п.2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт", відповідно до якого будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою та подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт Держархбудінспекції або її територіального органу за місцезнаходженням об`єкта будівництва.
На підставі висновків перевірки позивачем складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.07.2017 № 343. Зокрема, в даному приписі зазначено вимогу з метою усунення виявлених порушень привести самочинно збудований об`єкт будівництва у відповідність до вимог чинного законодавства у строк до 11.09.2017.
Також, 11.07.2017 головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Білокопитовим І.В. винесено протокол про адміністративне правопорушення № 343. У протоколі зазначено, що відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч. 5 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Матеріалами справи підтверджено, що 11.07.2017 ОСОБА_1 отримав другий примірник акту перевірки, припису та протоколу, про що свідчить його особистий підпис.
26.07.2017 головним інспектором будівельного нагляду Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області Білокопитовим І.В. винесено постанову № 169 про застосування штрафу у розмірі 8500,00 грн., який ОСОБА_1 було сплачено.
В подальшому, в листопаді 2017 року та грудні 2018 року, Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області вживалися заходи стосовно проведення позапланової перевірки щодо виконання вимог припису від 11.07.2017 № 343.
Однак, вимоги припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.07.2017 № 343 відповідачем не було виконано.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого положеннями ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. При цьому відповідачем не було надано суду як доказів оскарження відповідного припису позивача, так і доказів, що об`єкт (за адресою: АДРЕСА_1 ) не є самочинним будівництвом, зокрема дозвільних документів, які надають право на виконання будівельних робіт.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, за якою у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).
В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.
Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №822/2149/18 (адміністративне провадження №К/9901/5732/19).
Згідно приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу, що підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду не встановлені, а сторонами не повідомлені.
У справі, яка розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 виконано будівельні роботи з будівництва магазину по АДРЕСА_1 , без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Додатково колегія суддів відмічає, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів щодо наявності у нього відповідних документів на право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено вищевказане нежитлове приміщення. Зокрема, матеріали справи містять судові рішення по справам №587/2280/15 та №587/283/16-ц з яких вбачається, що рішенням 26-ї сесії 6-го скликання В.Чернеччинської сільської ради від 17.10.2013 ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення відповідної земельної ділянки під розміщення магазину, орієнтовною площею 0,07 га. Однак, доказів затвердження такого проекту та відведення даної земельної ділянки відповідачу до суду апелянтом не надано. Відповідно відсутні належні підтвердження, що здійснене самочинне будівництво (розширення нежитлового приміщення шляхом зайняття нової земельної площі) відбувалося на земельній ділянці, яка передана для будівництва та обслуговування такого нежитлового приміщення.
Також, ОСОБА_1 не надано належним чином затвердженого проекту на здійснення будівництва магазину по АДРЕСА_1 .
При цьому слід враховувати, що припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.07.2017 № 343 ОСОБА_1 оскаржено не було ні в адміністративному порядку, ні в судовому.
Більше того, ОСОБА_1 сплачено штраф, накладений на нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якої виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинені щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), крім порушень, передбачених частиною четвертою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначені обставини свідчать про факт порушення відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, а саме: виконання будівельних робіт з будівництва магазину по АДРЕСА_1 , без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що третьою особою – ОСОБА_2 , який є власником суміжної земельної ділянки із земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт самочинного будівництва, надано до суду копії судових рішень та інші докази, які свідчать, що по тильній стороні нежитлового приміщення проходить межа суміжної земельної ділянки, належної третій особі, внаслідок чого ОСОБА_1 позбавлений можливості належним чином використовувати та обслуговувати належне йому приміщення. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на свою земельну ділянку до укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу вищевказаного нежитлового приміщення. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок третьої особи, суміжна дворова частина його земельної ділянки забудована узаконеними надвірними спорудами. 
Із листа Сумського районного сектору управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 23.06.2017 №418 вбачається, що між будівлями і спорудами (будівлі за літерами З, Б, Н, Т, згідно технічного паспорту КП "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" від 04.11.2010) приватного домоволодіння гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 поряд будівлею магазину по АДРЕСА_1 , не витримані нормативні протипожежні відстані, що визначені додатком 3.1 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень".
Враховуючи вищевикладене, у даному випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це. Також, факт не виконання вимог зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення, свідчить про небажання чи відсутність можливості у позивача про здійснення перебудови магазину у відповідності до містобудівних вимог.
Посилання заявника апеляційної скарги на норми ст. 383 Цивільного кодексу України, ст. 152 Житлового кодексу України не є обгрунтованим, оскільки зазначені ним норми матеріального права стосуються власників житлових приміщень, в той же час спір у справі виник щодо перебудови нежитлового приміщення – магазину. 
З огляду на вказане, наявні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинне будівництво по АДРЕСА_1 .
Щодо доводів ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду із позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача  та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, для визначення чи дотримано позивачем строк звернення до суду із даним адміністративним позовом, необхідно встановити коли саме виникли підстави, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення такого позову.
Разом з тим, як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Іліан проти Туреччини”, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. 
Як свідчать матеріали справи, у липні 2017 року позивачем було встановлено порушення відповідачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, про що свідчить складені за результатами проведеної перевірки акт від 11.07.2017 № 343 та припис про усунення порушення вимог законодавства від 11.07.2017 № 343. 
Разом з тим, зазначеним приписом встановлено строк для усунення виявлених порушень – до 11.09.2017.
В листопаді 2017 року та грудні 2018 року, Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області вживалися заходи стосовно проведення позапланової перевірки щодо виконання вимог припису від 11.07.2017 № 343, зважаючи на триваючий характер порушень містобудівних умов.
Оскільки вимоги припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.07.2017 № 343 відповідачем не було виконано, позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, про що свідчить наявна в матеріалах справи (а.с.31) ухвала Сумського районного суду Сумської області від 13.08.2019 по справі №587/1281/18 за позовом ДАБІ України до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , Великочернеччинська сільська рада, про знесення самочинного будівництва.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 16.05.2018 по справі №587/1281/18 відкрито провадження за позовом ДАБІ України про зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинне будівництво по АДРЕСА_1 .
Проте, 13.08.2019 ухвалою Сумського районного суду Сумської області провадження у даній справі було закрите та роз`яснено позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Позовна заява ДАБІ України до Сумського окружного адміністративного суду була подана 02.10.2019.
Зазначені обставини свідчать про звернення позивачем із даним позовом в межах встановлених процесуальних строків. При цьому зауважується, що невиконання відповідачем припису позивача має триваючий характер, оскільки вимоги припису не обмежені обов`язковістю їх виконання до певної дати.
Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про наявність підстав для розгляду та задоволення позовних вимог.
Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що зумовлює, згідно приписів ст.316 КАС України, залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Зважаючи на результати розгляду апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та вимоги ст. 139 КАС України, у справі відсутні підстави для здійснення нового розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316,  321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 по справі № 480/3951/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, з врахуванням вимог ч. 5 ст. 328 КАС України .

Головуючий суддя 	(підпис)	М.І. Гуцал 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.О. Донець    А.П. Бенедик   	
Повний текст постанови складено 16.04.2020.