ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 600/1018/17	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/257/20 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретаря - Панькевич Т.І. 
з участю - представників сторін  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення Козівського районного суду від 05 грудня 2019 року (головуючий суддя Гриновець О.Б., повний текст рішення складено 12 грудня 2019 року) у цивільній справі № 600/1018/17 за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом; визнання права власності на спадщину за законом за спадкоємцями першої черги,-

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , приватний нотаріус Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , що видане 13 червня 2017 року приватним нотаріусом нотаріальної контори Козівського районного нотаріального округу Тернопільської області на ім`я відповідача спадкоємця другої черги ОСОБА_5 за реєстровим номером 636 та про визнання за ними, як спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом право власності на 1/3 зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями в рівних долях після смерті спадкодавця їх батька ОСОБА_7 .
Позовна заява мотивована тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно свого батька - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складалося з 1/3 вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Зазначений будинок належав на праві власності їхній бабі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та склала заповіт на користь своїх трьох дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Вважають, що після смерті їхньої баби ОСОБА_7 , їх батько фактично вступив у володіння спадковим майном, а відповідно прийняв спадщину. Брат їх батька ОСОБА_5 умисно, з метою позбавлення їх спадкового майна, заздалегідь вилучивши у них всі первинні правовстановлюючі документи, 13 січня 2017 року безпідставно подав заяву до нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата ОСОБА_7 , у якій зазначив завідомо недостовірну інформацію про те, що крім нього спадкоємцем є лише його рідна сестра ОСОБА_6 , а спадкоємців першої черги згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, а саме дітей у ОСОБА_7 , немає.
Посилаючись на наведене просили їхні вимоги задовольнити.
Рішенням Козівського районного суду від 05 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції не з”ясовано причину несвоєчасного звернення позивачів з письмовою заявою до державної нотаріальної контори. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
У судовому засіданні представник позивачів апеляційні скарги підтримав, представник відповідача їх заперечив, вважає рішення суду законним і обгрунтованим.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , правомірно видано 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. за реєстром 636 на ім`я рідного брата спадкодавця ОСОБА_5 , оскільки він прийняв спадщину та мав право на спадкування, діти спадкодавця спадщини не прийняли.
З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 .
До складу спадщини входить 1/3 житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його діти, позивачі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; відповідач ОСОБА_5 , що є рідний брат спадкодавця, є спадкоємцем другої черги.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , - брат ОСОБА_7 , звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, на підставі чого було заведено спадкову справу №3/2017.
13 червня 2017 року приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М. за реєстром 636 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я рідного брата спадкодавця ОСОБА_5 , який спадщину прийняв.
Згідно двох Постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.09.2017 року, виданих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднарук Н.М., вони на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 з ним не проживали і заяви про прийняття спадщини, відповідно до ст. 1269 ЦК України, у шестимісячний строк, не подали. У зв`язку із цим свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 було видано спадкоємцю другої черги, його рідному братові, ОСОБА_5 , що прийняв спадщину.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане не мала права на спадкування.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст. 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
При цьому, виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 229 ЦПК України встановлено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
У відповідності до ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Судом встановлено, що позивачі не надали суду жодних доказів щодо їхнього проживання із спадкодавцем ОСОБА_7 на момент його смерті чи щодо подання заяви про прийняття спадщини у 6-ти місячний строк з моменту його смерті.
З врахуванням встановлених обставин у справі за зазначених норм права, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що діти спадкодавця спадщини не прийняли, а тому їхня вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом є безпідставна, дане свідоцтво видано рідному брату спадкодавця ОСОБА_5 , що прийняв спадщину та мав право на спадкування.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивачів про неповне з”ясування судом обставин справи, зокрема не встановлення причин, які завадили їм звернутися із письмовими заявами до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Встановлено, що предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. Позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, де судом з”ясовується поважність причин пропуску строку, позивачами не пред”явлено, обставини про причини пропуску строку для прийняття спадщини ними не зазначалися, як і не вказувалося на докази, які б підтвердили ці обставини.
Оскільки місцевим судом повно та всебічно з”ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.
Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Козівського районного суду від 05 грудня 2019 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Головуючий 

Судді