ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«14» травня 2020 року
м. Харків
справа № 631/184/18-ц
провадження № 22ц/818/1957/20
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Маміної О.В., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , представниця позивачки – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 січня 2020 року в складі судді Трояновської Т.М.
в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_3 про стягнення аліментів, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 04 червня 2011 року по 06 серпня 2011 року вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що дочка проживає разом із нею, знаходиться на повному її утриманні. Відповідач по справі, який має постійне місце роботи та дохід, у вихованні дочки участі не приймає, ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дочку, матеріально не підтримує. 

Зазначила, що ОСОБА_3 не має на утриманні інших осіб.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від заробітку щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено частково; стягнуто з  ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення дочкою повноліття; стягнуто з   ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 грн у дохід держави; в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення суду звернено до негайного виконання; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; стягнути з позивачки на його користь витрати по сплаті судового збору. Також просив призначити судову біологічно-генетичну експертизу у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважав, що суд не звернув увагу на те, що позивачка не зверталась до суду із заявою про встановлення факту його батьківства та не надала доказів того, що до 04 червня 2011 року вони проживали однією сім`єю, тому він не є біологічним батьком дитини. 

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду Кіся П.В. від 07 лютого 2020 року справу витребувано із суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 28 лютого 2020 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у складі колегії суддів: Кіся П.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

02 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 631/184/18-ц (22ц/818/1957/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

17 квітня 2020 року засобами електронної пошти та 21 квітня 2020 року поштою до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 – адвоката Мякоти Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому вона просила апеляційну скаргу – залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказала, що факт батьківства відповідача щодо дочки підтверджений належними доказами та не оспорювався. Натомість під час розгляду справи про позбавлення його батьківських прав відповідач неодноразово наголошував, що він є батьком дитини. Зазначила, що підстави для призначення судової біологічно-генетичної експертизи у справі відсутні.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Клопотань щодо призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого судова колегія погоджується, мотивовано тим, що ОСОБА_3 як батько малолітньої ОСОБА_4 зобов`язаний брати участь у її утриманні, та обґрунтованим є стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини від його доходів. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , від якого мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3-4, 182, том 1).

При складанні актового запису №11 про народження ОСОБА_4 від 07 жовтня 2011 року за заявою матері дитини батьком вказаний ОСОБА_3 (а. с. 182, том 1).

28 жовтня 2015 року ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_7 та взяла прізвище « ОСОБА_8 » (а. с. 5, том 1).

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, батьком дитини вказаний ОСОБА_3 (а. с. 40, том 1).
Згідно копії повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 , виданого 21 липня 2016 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьком вказаний ОСОБА_9 (а. с. 6, том 1).
Зазначені розбіжності у свідоцтвах про народження ОСОБА_4 виникли у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Нововодолазької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року у справі № 631/2406/16-ц з урахуванням ухвал про виправлення описок від 31 березня 2016 року та 26 травня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, позов ОСОБА_1 – задоволено; позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внесено зміни до актового запису № 11 від 07 жовтня 2011 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де змінено прізвище батька на № ОСОБА_10 »; вирішено питання про розподіл судових витрат (а. с. 43-45, 198-201, том 1).

На виконання зазначених судових рішень внесено зміни до актового запису № 11 про народження ОСОБА_4 від 07 жовтня 2011 року, а саме виправлено прізвище батька з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_10 », а також зазначено про позбавлення його батьківських прав, після чого 21 липня 2016 року видано повторне свідоцтво про народження, у якому батьком вказаний ОСОБА_9 (а. с. 6, 182, том 1).

Однак, постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 – задоволено, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року – скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 46-51, том 1).

При новому апеляційному розгляді справи № 631/2406/15-ц постановою Апеляційного суду Харківської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задоволено частково; рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4 - скасовано, прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 64-68, том 1).

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 – задоволено частково; рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 березня 2016 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 03 травня 2018 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 скасовано та прийнято в цій частині нову постанову; у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Нововодолазької районної державної адміністрації, про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки – ОСОБА_4 відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 146-150, том 1).
Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 05 липня 2019 року, до актового запису № 11 про народження ОСОБА_4 внесено зміни на підставі постанови Апеляційного суду Харківської області від 03 травня 2018 року та постанови Верховного Суду від 13 березня 2019 року, а саме змінено прізвище батька з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » та змінено відмітку про позбавлення батьківських прав на «поновлений» (а. с. 212, 213, том 1).

У повторному свідоцтві про народження ОСОБА_4 , виданому 05 липня 2019 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьком дитини вказаний ОСОБА_3 (а. с. 214, том 1). 
Допитана судом першої інстанції як свідок начальник Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_12 пояснила, що реєстрація актового запису про народження дитини проводиться за заявою одного із батьків, та ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою. Щодо питання про внесення змін про батька до актового запису про народження дитини, свідок пояснила, що всі зміни були внесені відповідно до рішень суду у порядку, передбаченому законодавством України. Зокрема, у липні 2019 року внесено зміни в зазначенні батька дитини, а саме « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_3 » на підставі постанови Верховного Суду. Крім того, свідок повідомила, що на даний час усі актові записи про укладання шлюбу та народження дитини – ОСОБА_4 є чинними та батьком дитини в актовому записі про народження зазначено ОСОБА_3 .

На час розгляду справи малолітня ОСОБА_4 фактично мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де створені задовільні умови для проживання дитини. Батько дитини разом з нею не проживає та вихованням не займався з народження, що підтверджується актами депутата Нововодолазької селищної ради від 26 лютого 2018 року та довідкою Сосонівського старостинського округу № 5 Нововодолазької селищної ради Харківської області від 27 лютого 2018 року № 59 (а. с. 7, 8, 9, том 1).

Із довідок Управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації від 05 березня 2018 року № 12-07/105 та 19 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на обліку та отримувала державну допомогу при народженні дитини з 01 вересня 2011 року по 30 вересня 2013 року та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 23 грудня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання дочки ОСОБА_4 . Станом на 05 березня 2018 року ОСОБА_1 не знаходиться на обліку в Управлінні та соціальних допомог не отримує (а. с. 58, 60, том 1).

Як вбачається з довідки № 02.1-28/02 від 26 лютого 2018 року, виданої Сосонівським навчально - виховним комплексом (загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) Нововодолазької селищної ради, ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року по 16 червня 2017 року відвідувала дошкільний підрозділ, а з 01 вересня 2017 року навчається у 1 класі Сосонівської НВК Нововодолазької селищної ради. За весь час батько дитини ОСОБА_3 навчальний заклад не відвідував, участі у вихованні дочки не приймав (а. с. 10, том 1).

Із довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Нововодолазької селищної ради» від 27 лютого 2018 року вбачається, що з моменту народження ОСОБА_4 її здоров`ям опікується мати, батько дитини у її оздоровленні участі не приймає (а. с. 11, том 1).

На час розгляду справи ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_13 , від якого вони мають синів ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 39, 133, 134, 135, том 1).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою  статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України  та  статтею 180 СК України  передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. 

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:  стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/6 частини усіх його доходів, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу, зважаючи на наявність у нього двох дітей від другого шлюбу.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Будь-яких заперечень щодо розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо того, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 , судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Згідно із частиною другою статті 122 СК України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_15 розірвано ІНФОРМАЦІЯ_2 серпня 2011 року, а їхня дочка ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, тому вона вважається такою, що походить від подружжя. На цій підставі відомості про ОСОБА_3 як про батька внесені до актового запису про народження дитини та у її свідоцтво про народження.

Частиною першою статті 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до пунктів 2.13, 2.16 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану.

Однак, ОСОБА_3 на час розгляду даної справи своїм правом на оспорювання батьківства у встановленому законом порядку не скористався, з позовом про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини не звертався.

Натомість, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до нього про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 проти позову заперечував, неодноразово оскаржував рішення суду про позбавлення його батьківських прав в апеляційному та касаційному порядку, проявляючи інтерес до дитини та визнаючи її своєю дочкою.

Таким чином, оскільки на даний час ОСОБА_3 вказаний батьком ОСОБА_4 у актовому записі про її народження та свідоцтві про народження, і ці відомості є чинними, не спростовані та не оспорені ним у судовому порядку, підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання дочки з тих підстав, що він не є її батьком, не вбачається.

Твердження ОСОБА_3 , що позивачка не зверталась до суду із заявою про встановлення факту його батьківства та не надала доказів того, що до 04 червня 2011 року вони проживали однією сім`єю, є безпідставними, оскільки частиною 2 статті 122 СК України передбачена презумпція походження дитини від подружжя у разі її народження протягом десяти місяців після припинення шлюбу, тому немає потреби у встановленні факту його батьківства та спільного проживання сторін до укладення шлюбу.

Посилання ОСОБА_3 щодо того, що йому відмовлено у допиті свідків, судова колегія відхиляє, оскільки ним не наведено обставин, які входять до предмету доказування у справі, та можуть бути підтверджені показаннями свідків з урахуванням предмету позову, яким є стягнення аліментів.

Аргументи ОСОБА_3 щодо того, що він змушений був заявляти відвід головуючому судді суду першої інстанції та досі не отримав від керівника апарату суду копію протоколу про результати автоматизованого розподілу справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки заявлений ним відвід розглянуто у передбаченому законом порядку, а також листом від 04 вересня 2019 року роз`яснено порядок ознайомлення з протоколом автоматизованого розподілу справи (а. с. 225-229, 238-239, том 1). 

Доводи ОСОБА_3 щодо того, що позивачка не з`являлась до суду, незважаючи на те, що її явка визнана обов`язковою, не можуть бути взяті до уваги, оскільки після визнання явки ОСОБА_1 обов`язковою вона була присутня у судовому засіданні 26 листопада 2019 року, а також у справі брала участь її представниця, та неявка позивачки у судове засідання на стадію судових дебатів не вплинула на правильність вирішення спору у справі.

Посилання ОСОБА_3 на те, що законом заборонено розірвання шлюбу під час вагітності дружини, не можуть бути взяті до уваги, оскільки обставини щодо розірвання шлюбу між сторонами не є предметом розгляду суду у межах цієї справи.

Заперечення ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції від 23 квітня 2019 року, якою йому відмовлено у призначенні судової молекулярно-генетичної експертизи у справі, судова колегія відхиляє, оскільки проведення експертизи в межах даної справи є недоцільним, адже відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, входить до предмету доказування у справах про оспорювання батьківства, тоді як предметом позову у даній справі є виключно стягнення з відповідача аліментів.

Клопотання про призначення судової експертизи, викладене в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2020 року залишено без задоволення.

Твердження ОСОБА_3 , що ухилення позивачки від проведення експертизи щодо походження дитини є підставою для відмови у позові, оскільки походження дитини не встановлено, є необґрунтованими, оскільки експертизу судом призначено не було, а походження дитини встановлено при реєстрації її народження на підставі частини 2 статті 122 СК України та не потребує додаткового підтвердження судовим рішенням.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 січня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                   О.В. Маміна 

                                                                В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року.