Постанова
Іменем України                                       
11 червня 2020 року
м. Київ
справа № 1301/1448/12
провадження № 61-46643св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області, у складі судді Посисень Л. М., від 12 липня 2016 року та на постанову Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Левика Я. А., Струс Л. Б., Шандри М. М., від 18 вересня 2018 року.
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2007 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області про виділ в натурі ідеальної частини будинковолодіння та встановлення порядку володіння й користування земельною ділянкою.
Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що згідно договору дарування від 30 жовтня 1998 року вона є власником 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві власності                 по 1/3 ідеальній частині спірного будинковолодіння.
Реального розподілу спірного будинковолодіння між співвласниками проведено не було. Добровільної згоди на поділ спірного домоволодіння сторони не досягли, відповідачі перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися належною частиною домоволодіння, незважаючи на те, що вона є повноправним власником 1/3 ідеальної частини спірного будинковолодіння. Відповідачі у справі до будинку та господарських будівель її не допускають, у зв`язку із чим у них часто виникають конфлікти. Позивач також вказувала, що не може дійти згоди з відповідачами щодо користування земельною ділянкою, яка закріплена за спірним будинком.
Уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, виділити їй та іншим співвласникам спірного будинковолодіння згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 405/16, складеного 26 лютого 2016 року судовим експертом Ляш І. І. , приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Також позивач просила ухвалити рішення про грошову компенсацію розміру часток за відхилення реально виділених часток будинковолодіння сторонам від їх ідеальних часток, а також встановити порядок користування земельною ділянкою для обслуговування спірного будинку.
У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області, про виключення майна зі спадкової маси, визнання права власності на нерухоме майно.
Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що  ОСОБА_1  просить здійснити розподіл майна, яке не увійшло до спадкової маси після смерті          ОСОБА_5 , а саме: сараї, побудовані більше чим через 20 років після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_9. та ОСОБА_6 ; гараж, який розвалився і демонтований та до якого ніякого відношення не мав спадкодавець ОСОБА_5 ; веранду, ванну кімнату, яку побудував ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5 , а також огорожу.
ОСОБА_2 просила виділити їй приміщення на першому поверсі, на мансарді. Визнати за нею право власності на веранду, яку побудував ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5 , а також ванну кімнату. Визнати за нею право власності на господарські приміщення, які були добудовані її батьком, а також огорожу. Надати їй в користування горище над виділеними їй приміщеннями на першому поверсі. Виділити їй                        у користування земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1450/1451 від 16 вересня 2013 року. 
Вказувала, що запропонований експертом варіант поділу житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 відповідає фактичному порядку користування.
У вересні 2012 рокуОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області, про виключення майна зі спадкової маси, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Свої вимоги  ОСОБА_3 мотивувала тим, що що 16 вересня 2013 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена експертиза. Згідно експертного висновку поділ житлового будинку між трьома співвласниками по 1/3 частині неможливий, також неможливий виділ на двох співвласників по 1/3 частині, тому розподіл здійснено на двох співвласників. 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 просила виключити із спірного майна забудови, які не могли увійти до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 , оскільки були побудовані після його смерті іншими особами. Виділити їй наступні приміщення житлового будинку АДРЕСА_1 . На першому поверсі: кухню площею 14,2 кв. м, яка позначена на плані 2-1; житлову кімнату площею 16,2 кв. м, яка позначена на плані 2-2. На мансарді:          кімнату 3-1 площею 11,3 кв. м.  Також просила надати тамбур «ІІІ» та          навіс «З». Визнати за нею право власності на: веранду площею 14,5 кв. м, яку добудувала ОСОБА_6 . Визнати за нею право власності на господарські приміщення, які були побудовані ОСОБА_6 , а саме:              1/2 частину сараю, а також вбиральню. Надати їй в користування горище над виділеними на першому поверсі приміщеннями. Виділити їй у користування земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку експерта                     № 1450/1451 від 16 вересня 2013 року, а саме земельну ділянку             площею 642, 9 кв. м.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 12 липня       2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , зустрічного позову         ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопервісні та зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки у випадку розподілу будинковолодіння відповідно до єдиного варіанту розподілу згідно висновку № 405/16 додаткової судової будівельно-технічної експертизи          від 26 лютого 2016 року, будуть порушені законні інтереси відповідачів у справі як співвласників спірного будинковолодіння. 
Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи, № 405/16, складеного 26 лютого 2016 року судовим експертом Ляш І. І. , запропонований один варіант розподілу жилого будинку і будинковолодіння в цілому по АДРЕСА_1 між співвласниками з урахуванням існуючого порядку користування, що склався. При цьому обчислено величину компенсації за відхилення від величин ідеальних часток та запропоновано три варіанти порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1 498 кв. м, другий з яких обрано            ОСОБА_1 . Вказаним висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 405/16, складеним 26 лютого 2016 року, встановлено, що згідно варіанту розподілу будинковолодіння - при виділенні по 1/3 ідеальної частки будинковолодіння сторонам в натурі, вимагається втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування. Однак, висновків, зокрема технічного висновку про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам і правилам пожежної безпеки, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, дозволу на виконання будівельних робіт ОСОБА_1 категорично до ухвалення рішення суду отримувати та подати суду відмовилася, мотивуючи це тим, що вказані висновки до ухвалення судом рішення надаватись не будуть. 
Згідно запропонованого у висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 26 лютого 2016 року другого варіанту порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1498 кв. м по АДРЕСА_1 , обраного ОСОБА_1 , експертом пропонується виділити із земельної ділянки 5 ділянок різної площі у спільне користування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , також експертом у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропонується виділити дві земельні ділянки, що суперечить як позовним так і зустрічним позовним вимогам, а також і вимогам закону. 
Виділ приміщень співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими вони користуються, можливий лише тоді, коли третьому співвласнику             ОСОБА_1 буде виплачена грошова компенсація вартості її ідеальної частки, однак жоден із співвласників, які бажають виділу спірного майна, згоди на надання компенсації не надав. Отже, зустрічні позовні вимоги визнані такими, що до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 липня 2016 року -без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог, оскільки у випадку розподілу будинковолодіння відповідно до єдиного варіанту розподілу, згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 405/16 від 26 лютого 2016 року, на якому наполягає позивач, будуть порушені вимоги закону, а також права та законні інтереси відповідачів у справі як співвласників спірного будинковолодіння.
На зміну частин, які виділені кожній із сторін, позивач не погоджується та наполягає на задоволенні позову виключно шляхом виділення їй частини будинковолодіння, що визначена у варіанті розподілу згідно висновку експерта третього співвласника.
При здійсненні розподілу будинковолодіння за згаданим варіантом висновку експерта визначено для здійснення розподілу також і господарську будівлю сарай «Б». При цьому усі сторони визнали те, що такий об`єкт збудований після 1998 року (коли позивач набула право власності на частину будинковолодіння) і у створенні такого об`єкту позивач участі не брала.
Крім цього, визначений експертом варіант розподілу житлового будинку передбачає втручання у несучі конструкції будинку при здійсненні іншим співвласником добудови до будинку. Однак жодних дозволів, які передбачені згідно вимог закону для виконання такого роду робіт, не отримано та матеріали справи таких не містять. Відповідно слід вважати, що згоди на проведення таких робіт компетентним органом не надано. При цьому згоди на виплату компенсації вартості частки ніхто із співвласників не надав.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 вересня 2013 року № 1450/1451 поділ житлового будинку між трьома співвласниками є неможливий, оскільки не відповідає вимогам пунктам 2.9, 2.24 ДБН В.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.».
Вказане свідчить, що запропонований позивачем варіант розподілу будинковолодіння порушить права та законні інтереси двох інших співвласників будинку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 липня 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року і прийняти нове рішення, або передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно відмовили у задоволенні первісних позовних вимог позивача, оскільки згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 405/16 від 26 лютого 2016 року за наявності самочинної прибудови, проведеної відповідачем ОСОБА_2 , та з урахуванням існуючого порядку користування, експертом розроблено єдиний можливий варіант виділення в натурі частки індивідуального житлового будинку та частки із господарських будівель, а також три варіанти користування земельною ділянкою для всіх співвласників.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
15 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 1301/1448/12 розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області, про виділ в натурі ідеальної частини будинковолодіння та встановлення порядку володіння й користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області, про виключення майна зі спадкової маси, визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Бориславська міська рада Львівської області, про виключення майна зі спадкової маси, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень. Судами правильно встановлено обставини справи, яким надано належну оцінку. Будинок знаходиться в аварійному стані, будь-яке перепланування призведе до його повного руйнування. Експертом значно завищено вартість будинку, внаслідок чого компенсація, яку просить стягнути на свою користь позивач, не відповідає дійсній вартості будинку, враховуючи його стан.
У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що суди дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Предметом спору є споруди, які за своїм станом є неприданими для використання, деякі із них взагалі зруйновані. Дерев`яний будинок не придатний до перепланування, враховуючи його незадовільний технічний стан. Фактично поділ домоволодіння у відповідності до заявлених позивачем вимог є неможливим.
У поданих запереченнях на відзив ОСОБА_2 - ОСОБА_1 посилається на те, що він суперечить матеріалам справи та обставинам, які були встановленні у судовому засіданні. Доводи касаційної скарги вважає обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно договору дарування від 30 жовтня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Василевич О. В. та зареєстрованого в Дрогобицькому ДК МБТІ та ЕО             24 листопада 1998 року за реєстраційним номером 2155, ОСОБА_1 є власником 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 є власником 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого Бориславською державною нотаріальною конторою від 20 червня 2003 року за № 1240.
ОСОБА_3 є власником 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Бориславською державною нотаріальною конторою від 03 березня 2007 року за № 270.
Житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 1 151 кв. м. Будинок дерев`яний, позначений на плані літ. А-1 та складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 53, 1 кв. м, та двох кухонь, до нього належать такі господарські будівлі: сарай                           літ. Б - цегляний, вбиральня літ. В - дерев`яна, гараж літ. Г - металевий,  гараж літ. Д - цегляний, огорожа літ. 1 - металева сітка.
Згідно рішення Бориславського міськвиконкому № 128 від 05 квітня         1979 року та додатку № 2 до вказаного рішення за житловим будинком АДРЕСА_1               ( ОСОБА_5 ) зареєстровано земельну ділянку площею 1 151 кв. м,               у тому числі 347 кв. м залишки, які залишено у тимчасовому користуванні до виникнення потреби у їх вилученні.
Реального поділу спірного будинковолодіння, що є у спільній частковій власності сторін, між сторонами не проведено. Закріплена земельна ділянка для обслуговування спірного будинковолодіння не приватизована і порядок користування нею між сторонами не встановлено.
Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 405/16, складеного 26 лютого 2016 року судовим експертом Ляш І. І. , запропонований один варіант розподілу жилого будинку і будинковолодіння в цілому по АДРЕСА_1 між співвласниками на стадії проектного завдання з урахуванням існуючого порядку, що склався, при цьому обчислено величину компенсації за відхилення від величин ідеальних часток та запропоновано три варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1 498, 00 кв. м, другий з яких обрано ОСОБА_1 .
Вказаним висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи, складеної 26 лютого 2016 року судовим експертом Ляш І. І. , встановлено, що згідно варіанту розподілу будинковолодіння - при виділенні                                по 1/3 ідеальної частки будинковолодіння сторонам в натурі, необхідним є втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування.
Судовим експертом у висновку № 405/16 додаткової судової будівельно-технічної експертизи, складеної 26 лютого 2016 року, пропонується виділити першому співвласнику ( ОСОБА_2 ) і другому співвласнику ( ОСОБА_3 ) у спільне користування частину горищного простору, площею 36,7 кв. м, що розташований над приміщеннями, позначеними, літ. 1-1, літ. 1-2, літ. 1-4, літ. 1-5. 
Згідно запропонованого висновком № 405/16 від 26 лютого 2016 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи другого варіанту порядку користування земельною ділянкою загальною площею 1 498 кв. м при будинковолодінні АДРЕСА_1 , обраного ОСОБА_1 , експертом Ляш І. І. пропонується виділити із земельної ділянки 5 ділянок різної площі у спільне користування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , аналогічно експертом Ляш І. І. у спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропонується виділити із земельної ділянки дві земельні ділянки, що суперечить як позовним так і зустрічним позовним вимогам, а також і вимогам закону.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1450/1451, складеної 16 вересня 2013 року судовим експертом Мельник О. П. , виділ з житлового будинку по АДРЕСА_1 по 1/3 ідеальної частині двом співвласникам, або поділ між трьома співвласниками по 1/3 ідеальних частин неможливий оскільки не відповідає вимогам пункту 2.9 та пункту 2.24 ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».
Виділ приміщень співвласникам ОСОБА_2 (1/3 ідеальної частки), та ОСОБА_3 (1/3 ідеальної частки), якими вони користуються, можливий лише тоді, коли третьому співвласнику ОСОБА_1 (1/3 ідеальної частки) виплачується грошова компенсація вартості її ідеальної частки.
При цьому співвласник ОСОБА_2 повинна сплатити співвласнику ОСОБА_1 за перевищення ідеальної частки 46 954, 70 грн, а співвласник ОСОБА_3 повинна сплатити співвласнику ОСОБА_1 28 426, 70 грн за перевищення ідеальної частки.
У випадку вилучення із спільної власності сараю «Б», веранди «а1», веранди «а2», вбиральні «В», огорожі № 1 співвласник ОСОБА_2 повинна сплатити співвласнику ОСОБА_1 за перевищення ідеальної частки                       39 474, 00 грн, а співвласник ОСОБА_3 повинна сплатити співвласнику ОСОБА_1 18 814, 00 грн за перевищення ідеальної частки (згідно уточнюючого розрахунку від 13 лютого 2014 року № 677 судового експерта Мельник О. П.).
Жоден із співвласників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які бажають виділу, згоди на надання компенсації вартості частки не надали.
Крім того, судовим експертом Мельник О. П. при запропонованому порядку користування присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , враховуючи, що земельна ділянка не є власністю співвласників житлового будинку (не приватизована), зазначено, що співвласник, якому виплачується грошова компенсація, втрачає право на частку в користуванні присадибною земельною ділянкою, оскільки не має частки в житловому будинку, отже запропоновано залишити у спільному користуванні двох співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частину земельної ділянки, необхідної для влаштування заїзду та проходу на ділянку з вул. Трускавецької , площею 69,4 кв. м.
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                                2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно доводів касаційної скарги ОСОБА_1 судові рішення першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог.
Звертаючись до суду із первісним позовом, ОСОБА_1 просила виділити належну їй частку у праві спільної часткової власності, а саме у спірному будинковолодінні  АДРЕСА_1 , здійснивши розподіл такого будинковолодіння між його трьома співвласниками, а також визначити порядок користування земельною ділянкою, що надана для його обслуговування.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Статтею 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 
Згідно статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згідно статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 152 Житлового кодексу Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Проведення переобладнання або перепланування житлових будинків, що передбачає виконання робіт, визначених Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. Разом з тим проведення робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання дозволу та введення в експлуатацію (постанови Верховного Суду                           від 21 листопада 2019 року у справі №462/2845/16-а, від 25 березня                    2020 року у справі № 464/7984/16-а).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Подібні положення містили статті 60, 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що первісні позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки виділ в натурі частини житлового будинку пропорційно частці кожного із співвласників спірного будинковолодіння без значного перепланування,  втручання у несучі конструкцій будинку, інженерні системи загального користування є неможливим.
При вирішенні спору судами надано належну оцінку висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 405/16, складеному 26 лютого 2016 року судовим експертом Ляш І. І., та висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1450/1451, складеному 16 вересня 2013 року судовим експертом Мельник О. П.
Зокрема взято до уваги, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1450/1451, складеному 16 вересня 2013 року судовим експертом Мельник О. П., заначено, що поділ житлового будинку для користування таким (трьома) співвласниками є неможливим, оскільки не відповідає вимогам пунктів 2.9, 2.24 ДБН В.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».
Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи, складеним 26 лютого 2016 року судовим експертом Ляш І. І., встановлено, що згідно варіанту розподілу будинковолодіння - при виділенні по 1/3 ідеальної частки будинковолодіння сторонам в натурі вимагається втручання в несучі конструкції будинку та інженерні системи загального користування.
Правильно встановивши обставини справи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що запропонований позивачем порядок виділу в натурі частин будинку його співвласникам є технічно неможливим. Право співвласника неподільної речі підлягають реалізації у порядку, визначеному частиною другої статті 364 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 12 липня  2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області                          від 18 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. В. Білоконь	
 	  Н. Ю. Сакара  	
 	С. Ф. Хопта	
 	  В. В. Шипович