ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" березня 2020 р.                                                                    Справа №909/758/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді                                                             Дубник О.П.
суддів                                                                                 Зварич О.В.
                                                                                     Гриців В.М.

за участю секретаря судового засідання Кіра М.С.

розглянувши апеляційні скарги: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - ДМП "ІФТКЕ") №17/1817 від 23.12.2019 (вх. № 01-05/84/20 від 08.01.2020) Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі – НАК “Нафтогаз України”) №14/4-1780-19 від 21.12.2019 (вх. № 01-05/86/20 від 08.01.2020)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 (суддя Максимів Т.В., повний текст складено 02.12.2019, м. Івано-Франківськ)
у справі № 909/758/19
за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (далі – НАК “Нафтогаз України”), м. Київ
до відповідача: ДМП "ІФТКЕ", м. Івано-Франківськ
про стягнення заборгованості в сумі 6 671 126,76 грн.

за участю представників: 
від позивача: Конопліцький І.В. – адвокат (довіреність 14-325 від 09.08.2019);
від відповідача: Біян Б.Р. – адвокат (довіреність від 07.02.2020 №11/191);

1.Розгляд справи.
Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило. 
Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді – доповідача) Дубник О.П., суддів Зварич О.В., Гриців В.М. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «НАК «Нафтогаз України» №14/4-1780-19 від 21.12.2019 (вх. №01-05/86/20 від 08.01.2020) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/758/19 та призначено до розгляду в судове засідання на 12.02.2020. Зупинено дію рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/758/19.
Ухвалою від 13.01.2020 апеляційну скаргу ДМП «ІФТКЕ» від 23.12.2019 (вх. №01-05/84/20 від 08.01.2020) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/758/19 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору. 
03.02.2020 в канцелярію суду від відповідача поступило клопотання, яким долучено до матеріалів справи платіжне доручення від 24.01.2020 №3437 про сплату судового збору в розмірі 2881,50 грн. 
Ухвалою суду від 10.02.2020  поновлено строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДМП «ІФТКЕ» №17/1817 від 23.12.2019 (вх. №01-05/84/20 від 08.01.2020) на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/758/19.
Ухвалою суду від 12.02.2020 розгляд справи відкладено на 11.03.2020.
Також, ухвалою суду від 12.02.2020 призначено для спільного розгляду з апеляційною скаргою НАК «Нафтогаз України» №14/4-1780-19 від 21.11.2019 (вх. №01-05/86/20 від 08.01.2020) розгляд апеляційної скарги ДМП «ІФТКЕ» №17/1817 від 23.12.2019 (вх. №01-05/84/20 від 08.01.2020) у справі №909/758/19 на 11.03.2020.  
2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
17.02.2020 в канцелярію суду від представника відповідача – адвоката Біян Б.Р.,  поступило клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання 11.03.2020 із участю пов`язаною в іншому судовому засіданні. Відтак, просить, призначити розгляд вказаної справи на будь-який інший день окрім 11.03. та 12.03.2020.
Судова колегія ухвалила дане клопотання залишити без розгляду, з огляду на те, що представник відповідача – адвокат Біян Б.Р. з`явився в судове засідання 11.03.2020. 
В судове засідання 11.03.2020 з`явились представники сторін, які підтримали свої вимоги та заперечення з мотивів, наведених в апеляційних скаргах та відзивах на них. 
Крім цього, слід зазначити, що 12.02.2020 в канцелярію суду від відповідача поступила заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, де вказано, що попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач очікує понести в зв`язку з розглядом справи №909/758/19 в суді апеляційної інстанції, не був поданий разом із відзивом на апеляційну скаргу від 30.01.2020, оскільки відповідний договір з адвокатом у вказаній справі було укладено відповідачем 07.02.2020,  тобто після подання відзиву. Відтак вказує, що відповідне клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду господарської справи №909/758/19 в суді апеляційної інстанції, та відповідні докази щодо їх розміру будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення Західним апеляційним господарським судом постанови в справі №909/758/19. Дана заява підтримана представником відповідача в судовому засіданні 11.03.2020. 
3. Короткий зміст позовних вимог.
3.1. 22.07.2019 на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області від АТ НАК «Нафтогаз України» поступила позовна заява до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»  про стягнення боргу у загальній сумі 6  671  126,76 грн., з яких: основний борг у сумі 389  266,84 грн., пеня у сумі – 3  256 316,23 грн., три проценти річних у сумі 898  361,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 2  127  182,62 грн. (Т-1, а.с.4-9)
3.2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу від 15.09.2017 №6096/1718-БО-15 в частині своєчасного розрахунку за поставлений природний газ, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 389 266,84 грн., яка заявлена до стягнення. В обґрунтування даних вимог посилається на положення ст. ст. 526, 549, 612, 625, 655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України. Крім цього, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач, керуючись п.8.2. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував відповідачу пеню в сумі 3256316,23 грн., 2127182,62 грн. інфляційних втрат та 898361,07 грн. 3% річних. Щодо інфляційних то вказує, що такі входять до складу грошового зобов`язання, на яке поширюється дія ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому нарахування інфляційних втрат на борг з врахуванням інфляційних нарахувань за попередній період є правомірним.  
3.3. Відповідач у відзиві зазначає, що 15.05.2019 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернулося до позивача з проханням зарахувати грошові кошти в сумі 389  266,84 грн. за спожитий газ згідно договору №6096/1718-БО-15 від 15.09.2017, що підтверджується листом. Порушення ним зобов`язань мотивував низьким рівнем розрахунків споживачами за надані послуги по постачанню теплової енергії у зв`язку з чим відповідач не в змозі вчасно та в повному обсязі виконати своє зобов`язання перед позивачем. Також звертав увагу місцевого господарського суду на неправомірність нарахування інфляційних втрат, мотивуючи тим, що їх нарахування позивачем проведено на суму боргу з урахуванням суми інфляції, нарахованої за попередній період, що в свою чергу призводить до збільшення суми інфляційних втрат. При цьому, також просив зменшити розмір пені на 95 %,  мотивуючи складним фінансовим становищем, в обґрунтування чого подані відповідні докази.
4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції. 
4.1. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської від 19.11.2019 у справі №909/758/19 позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про стягнення 3256316,23 грн. пені, 898361,07 грн. 3% річних, 2127182,62 грн. інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 1628158,12 грн. пені, 898361,07 грн. 3% річних, 2127182,62 грн. інфляційних втрат та 94228 судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 389266,84 грн. основної заборгованості та 1628158,12 грн. пені відмовлено. Судовий збір в сумі 5839,00 грн. покладено на позивача. 
4.2. Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений газ. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно задоволення позову в цій частині. Крім того, місцевим господарським судом також визнано обґрунтованим нарахування позивачем 3256316,23 грн. пені, передбаченої п.8.2 договору. Водночас судом частково враховано клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення заборгованості та використане право на зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 50 %, зважаючи на те, що природний газ, який постачався за договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, а не для власних потреб, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою споживачами послуг централізованого теплопостачання; ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (повна сплата вартості поставленого природного газу); незначний строк прострочення оплати природного газу; ненадання позивачем доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача.
5. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та аргументи учасників справи.
5.1.  Позивач – АТ «НАК «Нафтогаз України» не погодившись частково з винесеним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, а саме пені в сумі 1  628  158,12 грн., оскаржив таке в апеляційному порядку, вказуючи, що таке в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права: ст. 233 Господарського кодексу України та процесуального права: ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи . 
Скаржник зазначає, що при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, при цьому не лише майнові, але й інші  інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. При цьому, суд повинен дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонам в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Вважає, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України.
Відповідно до цього, просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/758/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки,  а саме пені в сумі 1  628  158,12 грн. скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про повне задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення в даній справі залишити без змін. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача. 
5.2. Відповідач – ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» не погодившись частково з винесеним рішенням в частині стягнення 37  889,44 грн інфляційних втрат, оскаржив таке в апеляційному порядку, вказуючи на те, що в цій частині рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, при цьому, на його думку,   також порушено норми матеріального та процесуального права. 
Скаржник вважає, що інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на індекс інфляції за період прострочення платежу, відповідно до чого вважає, що розмір інфляційних втрат становить 2  089  293,18 грн. Також вказує, що судом безпідставно застосовано до спірних відносин правову позицію щодо застосування ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України Великої Палати Верховного Суду,  викладену в постанові від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та Об`єднаної Палати Касаційного господарського  суду, викладену у постанові від 05.07.2019 у справі №905/600/18. 
Відтак, просить, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у справі №909/758/19 в частині стягнення з ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 2  127  182,62 грн. інфляційних втрат скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 37  889,44 грн. інфляційних втрат. Судові витрати  за подання апеляційної скарги покласти на позивача. 
5.3. Відповідач у відзиві від 30.01.2020 №17/135 на апеляційну скаргу позивача та у поясненнях від 07.02.2020 №11/193 вказує, що ним в обґрунтування доводів щодо зменшення розміру пені долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції ряд документів, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача,  а також про те, що підприємство є збитковим та зокрема наводить причини несвоєчасного виконання умов договору. Вказує, що обставини, які змусили відповідача просити зменшення пені є соціально значимими та винятковими, оскільки існує нагальна необхідність спрямування наявних коштів та надання населенню послуг з теплопостачання, виплати заробітної плати працівникам підприємства, здійснення поточних розрахунків за природний газ, розподіл та транспортування природного газу, електропостачання, водопостачання та забезпечення безперервного виробничого циклу з метою забезпечення безаварійного виробничого процесу. Також вказує на те, що судом враховано,  зокрема, те, що розмір нарахованої позивачем пені є надмірно великим, сума основної заборгованості сплачена в повному обсязі, а сплата неустойки відповідно зачепить не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних установ, зокрема,  щодо можливості постачання їм теплової енергії, а також те, що порушення відповідачем зобов`язання не потягло за собою значних збитків для позивача, відповідно до чого по справі винесено обґрунтоване рішення, що базується виключно на нормах чинного законодавства, яким зменшено розмір нарахованої пені на 50%. Зазначає, що аналогічний висновок щодо вирішення питання про зменшення розміру пені міститься в постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №903/323/19, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 27.03.2019  у справі №912/1703/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19 та від 06.11.2019 у справі №917/1638/18. Відповідно до цього, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України». Судові витрати за подання даної апеляційної скарги залишити за позивачем. 
6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
15.09.2016 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Постачальник) та Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - Споживач) уклали договір постачання природного газу №6096/1718-БО-15 (Т-1, а.с.14-23), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах договору.
Згідно з пунктом 1.2 договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. 
У пунктах 2.1-2.4, 5.1, 5.2, 5.4 договору сторони узгодили обсяги газу, що планується передати в період з 01.10.2017 по 31.03.2018 включно, ціну за 1 000 куб. м газу та загальну вартість природного газу за Договором.
Відповідно до пункту 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Пунктом 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до пункту підпункту 6 п.7.2 договору, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені Договором.
Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором. У разі прострочення споживачем оплати відповідно до пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2. договору). 
Згідно умов пункту 10.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.
Відповідно до п.12.1 в редакції додаткової угоди №2 від 02 квітня 2018 року (Т-1, а.с.25), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Відтак, на виконання умов договору постачальник за період з жовтня 2017 року до травня 2018 року передав, а споживач прийняв природний газ на загальну суму 72008795,54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (Т-1, а.с.40-48). Даний факт не заперечується відповідачем. 
Позивач стверджує, що відповідач частково та з порушення строку оплати розрахувався за спожитий природний газ, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 389 266,84  грн.
В свою чергу відповідач у відзиві на позов стверджує, що заборгованість в сумі 389266,84 грн. погашена 02.05.2019,  в підтвердження чого подано копію платіжного доручення №6381747910 від 02.05.2019 (Т-4, а.с.8), лист №11.1/635 від 15.05.2019 (Т-4, а.с.9), акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.08.2019 (Т-4, а.с.11), який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств. 
При цьому, також встановлено, що вартість поставленого постачальником природного газу за договором сплачена споживачем 02.05.2019 з порушенням встановленого строку оплати, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (Т-1, а.с.49-249, Т-2, а.с.1-204, Т-3, а.с.1-234).
Відтак, враховуючи, що відповідач прострочив зобов`язання з оплати за природний газ, позивач нарахував останньому пеню в сумі 3  256  316,23 грн., згідно з п. 8.2. договору, а також відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 898 361,07 грн. та інфляційні втрати в сумі 2  127 182,62 грн. (Т-1, а.с.29-39).

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції  керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як зазначалося вище, 15.09.2017 між сторонами у справі був укладений договір постачання природного газу №6096/1718-БО-15 (Т-1, а.с.14-23).
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання щодо поставки природного газу, у строки та в обсягах визначених договором, виконано належним чином. Так на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 72008795,54 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріпленні їх печатками (Т-1, а.с.40-48). Дана обставина не заперечується відповідачем.
Приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 6.1 договору сторони узгодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки товару.
Нормою ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Як вбачається з матеріалів справи, оплату за переданий газ відповідач здійснював не у строк визначений договором, про що свідчать долучені до матеріалів справи розрахунки. Окрім того, даний факт щодо своєчасності оплати вартості поставленого газу не заперечується і самим відповідачем. 
Обставинами  справи встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за поставлений природний газ в сумі 389 266,84 грн., яка як вбачається -  02.05.2019 відповідачем була сплачена, що підтверджується,  зокрема,  платіжним дорученням №6381747910 від 02.05.2019 (Т-4, а.с.8), листом №11.1/635 від 15.05.2019 (Т-4, а.с.9) та актом звіряння взаєморозрахунків станом на 01.08.2019 (Т-4, а.с.11), який підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств. Відповідно до цього, правомірним є висновок суду про те, що заборгованість за спожитий природний газ згідно договору №6096/1718-БО-15 від 15.09.2017 сплачена відповідачем 02.05.2019 до подання позову, а тому правомірно відмовлено в позові в цій частині за безпідставністю. 
Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом
Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Пунктом 8.2 договору від 15.09.2017, сторони обумовили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як встановлено судами,  вартість поставленого постачальником природного газу за договором сплачена споживачем 02.05.2019 з порушенням встановленого строку оплати , що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (Т-1, а.с.49-249, Т-2, а.с.1-204, Т-3, а.с.1-234).
Відтак, згідно поданого розрахунку, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3  256  316,23 грн. пені, 898 361,07 грн. 3% річних та 2  127  182,62 грн. інфляційних (Т-1, а.с.29-39).
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Здійснивши перевірку нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції вважає їх арифметично правильними, відтак, такими, що підлягають до задоволення.
Відповідач як в суді першої,  так і апеляційної інстанцій стверджує про те, що позивачем нараховані інфляційні втрати на суму боргу з врахуванням суми інфляції, нарахованої за попередній період, що відповідно є таким, що призводять до збільшення суми інфляційних втрат. 
Однак, при цьому судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Взявши при цьому до уваги, правову позицію щодо застосування ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18. 
Відтак, доводи ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» з врахуванням вищенаведеного, які викладені в апеляційній скарзі,  є необґрунтованими. 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру пені, на підставі ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, на 95% від заявленої суми, яке місцевим господарським судом задоволено частково (Т-4, а.с.1-6).
Статтею 233 Господарського кодексу України надано право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
При цьому, питання можливого зменшення штрафних санкцій вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.
В обґрунтування на зменшення розміру пені відповідач покликається на складне фінансове становище підприємства, в підтвердження чого надає звіт про фінансові результати підприємства за перше півріччя 2019 року, копії договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, лист Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про наявність податкового боргу (Т-4, а.с.23-25,29-54, 56).
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд враховував:
- скрутне фінансове становища відповідача (збитковість підприємства);
- що природний газ, який постачався за договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, тобто не для власних потреб; 
- заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ за договором виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою споживачами послуг централізованого теплопостачання; тобто через низький ступінь розрахунків останніх і виникла заборгованість, що відповідно свідчить про відсутність безпосередньої вини відповідача; 
- тарифи, затверджені для ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії є збитковими;
- позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій відповідача. Однак, з огляду на прострочення виконання зобов`язання позивач нарахував відповідачу не лише пеню за п. 8.2 договору у сумі 3256316,23 грн., а й 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
З огляду на всі фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, яке викладено у відзиві, оскільки присудження до стягнення 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань. 
При цьому, як зазначалося вище, задоволення у повному обсязі вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань забезпечить захист майнових прав та інтересів АТ "НАК "Нафтогаз України", що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано інтереси позивача.
Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №  902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19. 
Беручи до уваги вище викладене, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені не може слугувати підставою для скасування рішення, що оскаржується, оскільки, як уже зазначалося, зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Тобто рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.
Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційні скарги без задоволення.
8. Судові витрати.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2019 у цій справі без змін.
2. Судові витрати покласти на апелянтів: АТ «НАК «Нафтогаз України» та ДМП «Фвано-Франківськтеплокомуенерго».
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.03.2020. 

          Головуючий суддя                                                            Дубник О.П.

          Суддя                                                                                Зварич О.В.

          Суддя                                                                                Гриців В.М.