ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/70/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.;
Представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 (про забезпечення позову)
по справі №915/70/20
за позовом Комунального підприємства „Експлуатаційне лінійне управління автодоріг”
до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 
про визнання недійсним рішення адміністративної колегії відповідача від 26.12.2019 №40-ріш,
(суддя першої інстанції: Давченко Т.М., дата та місце прийняття ухвали: 06.02.2020, Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 задоволено заяву КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” про вжиття заходів забезпечення позову у справі №915/70/20, зупинено виконання рішення Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2019 року №40-ріш до набрання чинності рішенням суду в даній справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Комунального підприємства „Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” відмовити.
Апелянт зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалене судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Окрім того, деякі висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи, є невірними та засновані на припущеннях.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що у даній справі судом здійснюватиметься перевірка законності спірного рішення, а не розглядатиметься питання стягнення з позивача штрафних санкцій, накладених на нього за цим рішенням.
Апелянт зазначає, що виходячи з норм Закону України «Про захист економічної конкуренції» після порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішенням органу Антимонопольного комітету України, виконання такого рішення зупиняється автоматично, тому правові підстави для повторного його зупинення відсутні.
Відповідач зазначає, що оскільки оскарження спірного рішення до господарського суду передбачає автоматичне зупинення його виконання на час розгляду справи, то правових підстав для повторного зупинення виконання такого рішення немає.
На думку апелянта, зупинивши виконання спірного рішення, суд першої інстанції не навів обставин, необхідних для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів особи. Більше того, забезпечення позову у такий спосіб призводить до продовження позивачем діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнанна протиправною.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 по справі №915/70/20, призначено розгляд справи №915/70/20 за апеляційною скаргою Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020  на: 30.03.2020 о 10-00 год.
19.03.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від КП „Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020.
Позивач вважає, що обмеження його в участі у публічних закупівлях з 26.12.2019 року завдасть значної майнової шкоди інтересам заявника, оскільки позбавить можливості приймати участь у публічних закупівлях до судової перевірки обставин дійсності рішення на підставі якого така заборона була впроваджена.
Позивач вважає, що рішення Антимонопольного комітету має бути зупинене на час розгляду у суді питання його дійсності, в протилежному випадку нівелюється суть судового захисту та порушується принцип презумпції невинуватості.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 учасників справи №915/70/20 повідомлено, що у зв`язку з введенням з 12 березня до 3 квітня 2020 року на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19”, враховуючи Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 17.03.2020 року №3219, лист Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20, розпорядження Одеського міського голови від 15.03.2020 року № 218 “Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м. Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19”, рішення Ради суддів України від 17.03.2020 року №19 “Щодо організації роботи судів та органів суддівського самоврядування в мовах карантину” та наказ Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 року №22, судове засідання з розгляду апеляційної скарги Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020  по справі №915/70/20, призначене на  30.03.2020 року, не відбудеться. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 травня 2020 №343 карантин продовжено до 22.05.2020. 
17.03.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Господарському суді Миколаївської області.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 призначено розгляд апеляційної скарги Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020  по справі №915/70/20 на: 01.06.2020 року о 15-00 год.
01.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від представників сторін надійшли клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.06.2020 відкладено розгляд справи №915/70/20 за апеляційною скаргою Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 на: 09.06.2020 року о 15-00 год.
В судове засідання 09.06.2020 представники сторін не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, за наявними матеріалами.
За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.  
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” звернулося до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 26.12.2019 №40-ріш “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне рішення є необґрунтованим та безпідставним, і прийняте за відсутності належних доказів існування обставин, які визнані доведеними адміністративною колегією Відділення, та за невстановлення обставин, які дійсно мали значення для справи, що, на думку позивача, є підставою для визнання рішення недійсим у порядку ч. 1 ст. 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції”. 
Разом із позовною заявою КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” подано також заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання оскаржуваного рішення на час розгляду даної справи. 
Заяву мотивовано тим, що внаслідок прийняття оскаржуваного рішення 03.01.2020 на сайті Відділення у мережі Інтернет розміщено інформацію про заборону КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” приймати участь у публічних закупівлях протягом трьох років з дня прийняття рішення, що може мати для позивача негативні репутаційні наслідки при співпраці з контрагентами.
КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” також зазначає, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі і застосування до нього фінансових санкцій та стягнення у примусовому порядку штрафів у значній сумі, накладених оскаржуваним рішенням, може призвести до блокування рахунків підприємства та його неспроможності здійснювати свою діяльність, що, в свою чергу, зумовить понесення матеріальних збитків від зупинення господарської діяльності та втрату висококваліфікованих працівників.
Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 задоволено заяву КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” про вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, зупинено виконання рішення Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.12.2019 року №40-ріш до набрання чинності рішення суду в даній справі.
В обґрунтування оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд зазначив, що стягнення з позивача штрафних санкцій, накладених оскаржуваним рішенням, може мати негативний вплив на господарську діяльність підприємства та призвести до блокування його рахунків та неспроможності здійснювати свою діяльність. Крім того, у випадку задоволення позову в даній справі, ймовірне виникнення необхідності повторного звернення підприємства до суду для повернення коштів, стягнутих на виконання рішення відділення, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Також суд першої інстанції зазначив, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову дійсно може мати для позивача негативні репутаційні наслідки, що, навіть у випадку задоволення позову в даній справі, позбавить обраний позивачем спосіб захисту ефективності ? так як на момент вирішення спору КП “Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” може втратити значну частину контрагентів за існуючими договорами та понести збитки.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (частини 1 і 3 статті 137 ГПК України)
Аналіз положень ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, вказує на те, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Враховуючи положення ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
Предметом спору в даній справі є визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 26.12.2019 № 40-ріш “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”.
Оскаржуваним рішенням, зокрема, визнано, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрспецоборудование” та Товариство з обмеженою відповідальністю “Будексп” вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних  узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів UA-2019-02-26-001064-с та UA-2019-03-22-001665-с, проведених Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, а також накладено на позивача штрафи у загальній сумі 136000 грн. 
Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" За результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із   статтею 19   цього Закону; закриття провадження у справі.
Згідно з приписами ч. 4   ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", з метою захисту суспільних інтересів чи відвернення негативних або непоправних наслідків для суб`єктів господарювання органи Антимонопольного комітету України приймають рішення про визнання рішення, прийнятого відповідно до частини першої цієї статті, частини першої   статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", таким, дія якого не зупиняється у зв`язку з: порушенням господарським судом провадження у справі про визнання його недійсним; переглядом відповідного рішення (постанови) господарського суду. Рішення органу Антимонопольного комітету України, передбачене цією частиною, може бути прийняте за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи органів Антимонопольного комітету України. Таке рішення може прийматись як перед поданням відповідної заяви до господарського суду, так і після подання такої заяви, якщо господарським судом не зупинено дію рішення органу Антимонопольного комітету України, що оскаржується.
Частиною 3   ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Так, згідно положень ч. 4   ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"   порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою   статті 48 цього Закону, частиною першою   статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п`ятої статті 57   цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58   цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48   цього Закону   чи господарським судом не визначено інше.
За приписами ч. 5   ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"   незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.
Господарський суд враховує, що ч. 5   ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції"   є спеціальною нормою, яка застосовується до правових відносин, що регулюються цим Законом, і згідно з якою дія рішення органу Антимонопольного комітету України може бути зупинена господарським судом лише за наявності достатніх підстав.
Право суду зупинити дію оскаржуваного рішення органу Антимонопольного комітету України за заявою, поданою суду відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", не може розглядатися як підстава для забезпечення позову.
Відповідно до антиконкурентного законодавства рішення органів Антимонопольного комітету України приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови під час торгів, а згідно з приписом частини одинадцятої ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №916/492/19 та від 14.11.2019 у справі № 914/938/19.
Судова колегія зазначає, що відповідно до антиконкурентного законодавства рішення органів Антимонопольного комітету України приймаються з метою припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема - антиконкурентної змови під час торгів.
Натомість забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Антимонопольного комітету призводить до продовження підприємством діяльності на противагу рішенню, згідно з яким така діяльність визнана протиправною (здійснення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів).
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку не наведено обставин, які свідчили б про ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду і в разі задоволення такого позову та обставин, які б підтверджували, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду по суті спору.
Судова колегія погоджується з доводами апелянта в частині того, що зупинення виконання спірного рішення в даному випадку не здатне забезпечити ефективне поновлення прав позивача та захист його інтересів, оскільки воно прийнято щодо встановлення обставин – проведення торгів, що відбулися, а єдиним виконанням рішення буде стягнення штрафу у разі відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України.
Крім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що у випадку задоволення позову у даній справі ймовірне виникнення необхідності повторного звернення підприємства до суду для повернення коштів.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що навіть у разі сплати штрафу позивачем до прийняття судом рішення по справі №915/70/20, так у випадку, якщо спірне рішення буде визнано недійсним та скасоване, у позивача не виникне необхідності повторного звернення до суду для повернення коштів, оскільки законодавством визначена інша процедура повернення таких коштів з Державного Бюджету України.
З огляду на зазначене, враховуючи предмет позовних вимог, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що   судом першої інстанції порушено приписи ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, адже застосування заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України є безпідставним та таким, що застосоване з порушенням приписів ч.ч. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на наведене, апеляційний господарський   суд   дійшов висновку, що наведені місцевим   судом   обґрунтування оскарженої ухвали є помилковими, не можуть бути достатніми підставами для вжиття передбачених ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України заходів забезпечення   позову, а в задоволенні заяви Комунального підприємства „Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” про забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України слід відмовити.
Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 про забезпечення позову по справі №915/70/20 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню на підставі п. 4 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неправильним застосуванням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 269-271, 273, 275, 280-284, 287 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 про забезпечення позову по справі №915/70/20 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.02.2020 по справі №915/70/20  – скасувати.
Відмовити в задоволенні заяви Комунального підприємства „Експлуатаційне лінійне управління автодоріг” про забезпечення позову по справі №915/70/20.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст.ст. 287-288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2020 року.

Головуючий суддя                                                     Н.М. Принцевська                 

         Судді:                                                                         А.І. Ярош
                                                                                                       
                                                                                        Г.І. Діброва