Ухвала
Іменем України
25 травня 2020 року
м. Київ
справа № 349/651/16-к
провадження № 51-5578 км 18
розгляд № 51-5578 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Івано–Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року ОСОБА_5  визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального Кодексу України (далі – КК України) та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_5 звільнено від покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційні скарги прокурора  ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2019 року – залишено без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Івано–Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначено, що під час розгляду апеляційної скарги прокурора колегія суддів не перевірила належним чином всіх  доводів апеляційної скарги та обґрунтованих відповідей на них не дала, у тому числі не надала належної оцінки доводам прокурора щодо безпідставної перекваліфікації судом першої інстанції дій засудженого ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 296 КК України на  ч. 2 ст. 125 КК України. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи касаційної скарги прокурора, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі суд апеляційної інстанції визнав неспроможними доводи прокурора щодо безпідставної перекваліфікації судом першої інстанції дій засудженого ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 296 КК України на  ч. 2 ст. 125 КК України із наведенням обґрунтованих мотивів відхилення доводів прокурора. Апеляційний суд дав оцінку тому, що фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, свідчать, що конфлікт між потерпілим та обвинуваченим виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків. Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки ОСОБА_5 свідчать, що його поведінка була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_7 , що виникла у відповідь на порушення потерпілим ПДР, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Також апеляційний судом було встановлено, що аналіз досліджених у кримінальному провадженні доказів свідчить про відсутність у  ОСОБА_5 умислу на вчинення хуліганства, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливим зухвальством.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те, що стороною обвинувачення не було надано достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою доказів на підтвердження наявності в діянні ОСОБА_5 складу хуліганства за ознакою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Решта доводів касаційної скарги прокурора висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог  статті 433 КПК України  не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених  ч.1  ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2  ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Івано–Франківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_5 – відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3