Постанова
Іменем України
 
09 червня 2020 року  
м. Київ
 
справа № 440/1778/16-к
провадження № 51-840км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів  	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання засудженого  прокурора	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок  Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буська Львівської області, жителя м. Львова,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 289,  частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи

1.  Вироком Буського районного суду Львівської області від 13 лютого 2019 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за  частиною 2 статті 289 КК із застосуванням статті 69 КК – на строк 2 роки; за частиною 2 статті 185 КК – на строк 1 рік, за частиною 2 статті 186 КК із застосуванням статті 69 КК – на строк 1 рік 6 місяців. На підставі статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення на строк 2 роки.
2.  Суд визнав доведеним, що засуджений вчинив повторно ряд злочинів проти власності на території м. Буська Львівської області за обставин, детально викладених у вироку, а саме: 
–  10 жовтня 2016 року шляхом зловживання довірою протиправно заволодів належним ОСОБА_7 автомобілем ВАЗ-2103 вартістю 21398,20 грн;
–  17 серпня 2017 року таємно викрав майно ОСОБА_8 вартістю 1737 грн;
–  06 лютого 2018 року відкрито викрав сумочку з речами ОСОБА_9 вартістю 973,30 грн та мобільний телефон ОСОБА_10 вартістю 2044,05 грн.
3.  28 січня 2020 року Львівський апеляційний суд за скаргою прокурора скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі: за  частиною 2 статті 289 КК – на строк 5 років; за частиною 2 статті 185 КК – на строк 1 рік, за частиною 2 статті 186 КК– на строк 4 роки, а за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК остаточно – на строк 5 років.
Вимоги і доводи касаційних скарг 
4.  У касаційній скарзі засуджений просить на підставах, визначених частиною 1 статті 438 КПК, змінити вирок апеляційного суду та пом`якшити призначене йому за частиною 2 статті 289 КК покарання до 3 років позбавлення волі, застосувавши положення статті 69 КК.
5.  Він стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх встановлених у справі пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяття, добровільного відшкодування заподіяної шкоди, активного сприяння розкриттю злочину та перебування на його утриманні малолітньої дитини. Крім того, цей суд, на думку засудженого, залишив поза увагою його позитивну характеристику за місцем проживання та позицію потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання. Вважає, що остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 років буде справедливим та достатнім.
6. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
Позиції інших учасників судового провадження
7.  Захисник ОСОБА_11 письмово повідомив Суду, що підтримує касаційну скаргу засудженого, однак просить розглядати справу без його участі.
8. Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи своєї скарги. 
9. Прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог засудженого та просив залишити вирок апеляційного суду без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
11.  Доводи скарги зводиться до незгоди засудженого з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для застосування статті 69 КК до покарання, призначеного за частиною 2 статті 289 цього Кодексу.
12.  Однак Суд погоджується з висновком апеляційного суду в цій частині. Суд вже зазначав[1], що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
16.  Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. 
13.  Апеляційний суд дійшов вірного висновку, що обставин такого характеру у цій справі не встановлено. Водночас суд апеляційної інстанції не залишив поза увагою даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують покарання, у тому числі й тих, на які є посилання в касаційній скарзі, тому призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією закону за яким його засудженого, у тому числі й за частиною 2 статті 289 КК. При цьому, визначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно до статті 70 КК, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. 
14.  Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не порушив вимог статей 50, 65 КК при призначенні покарання і вирок апеляційного суду не суперечить вимогам статті 420 КПК.
15.  З огляду на викладене доводи засудженого стосовно надмірної суворості призначеного йому за частиною 2 статті 289 КК покарання слід відхилити, а касаційну скаргу залишити без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Вирок Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                      ОСОБА_3 

[1] Постанови від 17 вересня 2019 року (справа № 744/884/17, провадження № 51-8413км18, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/84481797) та від 05 листопада  2019 року (справа № 686/16988/17, провадження № 51-5241км18, http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/85583597)