ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/6135/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Антоніка С.Г., Березкіної О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020, ухвалене суддею Бондарєвим Е.М., повний текст якого складений 17.02.2020 у справі  № 904/6135/19

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", Київська область, Бориспільський район, с. Гора 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД", Дніпропетровська область, м. Жовті Води 
про стягнення 80 759,76 грн. 7% штрафу за несвоєчасно поставлений товар за договором про закупівлю від 16.01.19 № 37-14.4/3.1-1   

ВСТАНОВИВ:     
  
У грудні 2019 року Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом №35-28/7-31 від 10.12.2019 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД" 80 759,76 грн. 7% штрафу за несвоєчасно поставлений товар за договором про закупівлю від 16.01.19 № 37-14.4/3.1-1. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю від 16.01.2019 № 37-14.4/3.1-1 в частині своєчасної поставки товару, а саме, - поставка товару мала бути здійснена до 16.03.2019 включно, проте фактично поставка товару відбулась 14.05.2019, що підтверджується видатковою накладною №пк-000828 від 14.05.2019 на суму 18 150,90 грн. 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/6135/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з"ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
При цьому в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції встановивши, що в даних правовідносинах мало місце порушення зобов"язання з боку відповідача стосовно поставки товару з порушенням строку, визначеного умовами договору (п.5.1 договору), що, в свою чергу, є підставою для застосування у відповідності до вимог цивільного, господарського законодавства та умов Договору штрафної санкції, узгодженої сторонами у п.8.3 договору, тим не менш, її не застосував, дійшовши висновку, що сторонами не узгоджений порядок нарахування штрафу за порушення строків  виконання зобов`язань. 
Апелянт наголошує, що судом у рішенніне зазначено в зв`язку з чим прийнятий такий висновок. В свою чергу вважає, що зазначений висновок не відповідає матеріалам справи та спростовуєтьсяумовами Договору.
Звертає увагу, що порядок нарахування штрафу в Договорі являє собою певну документально виражену послідовність дій при нарахуванні штрафу; договором передбачено порядок нарахування штрафу, зокрема у п.8.3, а пунктом 8.11 сторони узгодили порядок оплати такого штрафу.
Таким чином, апелянт вважає, що Позивачем правомірно нараховано штраф, передбачений п. 8.3 Договору, однак, дані обставини не враховані судом та не надано вмотивованого обґрунтування такого не врахування.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач у справі - ТОВ "ВКФ Електронтехсервіс ЛТД", зазначає про обґрунтованість та законність рішення, дослідження під час розгляду справи всіх обставин справи та доводів сторін, з"ясування під час розгляду справи всіх її обставин, відповідність висновків суду встановленим обставинам справи. 
Зауважує, що сторони не заперечують наступних обставин справи, а саме: між сторонами був укладений Договір; відповідно до специфікації до Договору Відповідач поставив товар; товар поставлений в строки обумовлені Договором, крім товару за видатковою накладною №гік-000828 від 14.05.2019 на суму 18150,90 грн; строк порушення поставки товару за цією видатковою накладною становить 59 днів; Відповідач визнав порушення строку поставки товару за видатковою накладною №пк-000828 від 14.05.2019 на суму 18150,90 грн та погодився в добровільному позасудовому порядку сплатити Позивачу пеню в розмірі 858,81 грн та штраф 7% у розмірі 1270,57 грн. саме від суми 18150,90 грн. за невчасно поставлений товар. Вказані обставини встановлені судом та враховані при ухваленні рішення суду. 
В той же час, в апеляційній скарзі Позивач не погоджується з обґрунтуванням судом першої інстанції саме обставини щодо порядку нарахування штрафних санкцій. Відповідач зауважує, що доводи та аргументи Позивача в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів, які не спростовують висновків суду першої інстанції.
Наголошує, що пункт 8.3. Договору був предметом дослідження в судових засіданнях, на яких Позивач був відсутній. При цьому Позивач вважає, що санкція у вигляді штрафу розраховується від "ціни Договору", що складає 1 171 861,92 грн., але не бере до уваги, що в п. 3.1. Договору зазначено, що "сума зазначена у Договорі (ціна Договору) не може бути більшою за 1 171 861,92 грн.". Отже, аналізуючи п. 3.1. Договору, можна дійти до висновку, що сторонами не встановлено конкретне значення "ціни Договору".
Зазначає, що позиція Позивача щодо розрахунку штрафних санкцій від ціни Договору є необґрунтованою, тим більше, що в п. 8.3 Договору зазначено про порушення, яке виникало саме з поставки Товару, а не з інших зобов`язань за Договором, а тому потрібно також брати до уваги п. 3.2. Договору де вказано, що ціна за одиницю Товару зазначена у Специфікації Договору (Додаток №1 до Договору), а тому, розрахунок штрафних санкцій за порушення строку поставки Товару потрібно брати саме від ціни Товару, який був поставлений з порушенням строку (від суми 18150,90 грн.).
Суд першої інстанції, дослідивши докази та позиції сторін, дійшов до обґрунтованого висновку, щодо не узгодження сторонами порядку нарахування штрафу за порушення строків виконання зобов`язань.
Також звертає увагу суду, що доводи Позивача про те, що судом першої інстанції не були враховані обставини справи та не надано вмотивованого обґрунтування такого не врахування, не надано мотивованої оцінки аргументів та доказів, не заслуговують на увагу, адже відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях "Салов проти України" (заява № 65518/01), "Єлісей-Узун і Андоні проти Румунії" (заява № 42447/10), "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (заява № 30544/96) пункт 1 статті 6 зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Питання про те, чи виконав суд обов`язок умотивувати своє рішення, як того вимагає стаття 6 Конвенції, можливо вирішити лише з врахуванням обставин відповідної справи. В свою чергу, суд першої інстанції, розглянувши позовні вимоги та доводи Позивача, надав їм оцінку, з огляду на обставин справи, врахувавши при цьому доводи Відповідача та дійшов до вірного висновку про відмову в позові, спростувавши основні доводи Позивача, на котрих базувалися позовні вимоги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.03.2020 (головуючий суддя – Іванов О.Г., судді – Березкіна О.В., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі; з урахуванням суми спору, розгляд справи вирішено здійснювати у письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; сторонам наданий час для подання відзиву, заяв, клопотань. 
03.04.2020 від відповідача до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи за участю сторін, в задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 07.04.2020.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до    ст. 269 Господарського процесуального кодексу України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1    ст. 74 Господарського процесуального кодексу України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
16.01.2019 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі – замовник, позивач) та Товариством  з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Електронтехсервіс ЛТД" (далі – постачальник, відповідач) укладений договір про закупівлю №37-14.4/3.1-1 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити замовникові товар, найменування кого наведено в п.1.2 договору, а замовник здійснити приймання товару та оплатити такий товар відповідно до специфікації та технічних характеристик, що наведені в Додатку №1 до договору (далі - Специфікація Договору). Кількість та ціну товару зазначено в Специфікації Договору.     
Найменування товару: шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (далі - товар) (п.1.2 договору). 
Місце виконання договору: 08300, Україна, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7, ДП МА "Бориспіль" (п.1.4 договору). 
Відповідно до п.3.1 договору сума зазначена у договорі (ціна договору) не може бути більшою за 1 171 861,92 грн., включаючи ПДВ 20% - 195 310,32 грн. 
Ціна за одиницю товару зазначена в Специфікації до договору (додаток №1 до договору) (п.3.2 договору).
Ціна договору може бути змінена за взаємною згодою сторін. У разі необхідності внесення змін до договору, такі зміни відбуваються за взаємною згодою сторін у порядку та у терміни, передбаченому діючим законодавством України (п.3.3 договору). 
Пунктом 5.1 договору сторони узгодили, що строк поставки товару - 30 календарних днів з дати отримання письмової заявки постачальником від замовника. Датою поставки товару за договором вважається дата підписання сторонами видаткової накладної на фактично поставлений товар. 
Пунктом  7.3.1 договору передбачено,  що  постачальник зобов`язується забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що передбачені договором. 
Відповідно до п.8.3 договору у разі порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору перші 14 календарних днів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 50% облікової ставки НБУ від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення. У разі порушення строку надання поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору понад 14 календарних днів, починаючи з 15 календарного дня, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку надання  послуг, зазначеного в п. 5.1 Договору понад 30 календарних днів, додатково сплачується штраф у розмірі 7 % від ціни Договору. 
Згідно з п. 8.11 договору, у разі застосування пені (штрафу), сторона, яка порушила виконання зобов`язань, зобов`язана сплатити суму пені/штрафу на підставі оремо виставленого, у кожному випадку, рахунку. Оплата рахунку проводиться протягом 5-ти банківських днів з дати його отримання стороною, яка допустила прострочення виконання своїх зобов`язань за договором.
Згідно з п.11.1 договору договір набирає чинності з дати його укладення сторонами та діє до 31.12.2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов"язань, що лишились невиконаними. Датою підписання договору є пізніша дата, якщо договорі підписувався сторонами в різні дати. 
Також між сторонами 16.01.2019 підписаний додаток № 1 до договору – специфікація договору, якою узгоджений асортимент, кількість, вартість, технічні характеристики товару (а.с.18, на звороті – 19).
06.02.2019, на виконання п. 5.1 договору замовник звернувся до постачальника із заявкою №50-22-79 щодо поставки товару згідно договору (а.с.22). Зазначена заявка була отримана постачальником 15.02.2019, що підтверджується підписом уповноваженої особи постачальника та печаткою підприємства. 
Поставка товару відбулася 14.05.2019, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною від 14.05.2019 № пк-000828 на суму 18 150,90 грн. (а.с.23). 
Внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару позивачем було нараховано неустойку (пеню та штраф) та направлено відповідачу рахунок-фактуру від 08.07.2019 № 12/26 про сплату штрафних санкцій на загальну суму 82 889,14 грн., з яких 858,81 грн. пеня та 82 030,33 грн. штраф (а.с.24).  
Після отримання зазначеного рахунку-фактури, відповідач листами від 18.07.2019 № 271, від 15.08.2019 № 293 звернувся до позивача з проханням не нараховувати штрафні санкції згідно договору, оскільки вони є неспіврозмірними до порушення і суперечать партнерським відносинам між сторонами та сплатив 29.10.2019 пеню у сумі 858, 81 грн. та штраф в сумі 1 270,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1934 від 29.10.2010 на суму 2 129,38 грн.  (а.с.27-30).
08.11.2019 листом № 35-28/5-49 позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату решти заборгованості з неустойки в розмірі 80 759,76 грн. (а.с.31-33). Вказаний лист отримано відповідачем 19.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.34). 
Несплата відповідачем решти неустойки і стала підставою звернення позивача з позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права. 
Позивачем заявлена матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача за порушення  строку поставки на 59 днів штрафу у розмірі 7%  ціни договору (1 171 861,92 грн.), з урахуванням сплати 1 270,57 грн., у сумі 80 759,76 грн.  

Відмовляючи в повному обсязі в задоволенні позовних вимог господарський суд дійшов до висновку, що відповідачем дійсно порушене зобов`язання з вчасної поставки товару на 59 днів, що ним не заперечувалось (визнавалось), та, відповідно, сплачені в позасудовому порядку нараховані позивачем пеня та штраф у розмірі 7%, обчислений  від суми товару за поставкою здійсненою з простроченням. При цьому судом враховано, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивачем неправильно здійснене нарахування штрафу, передбаченого п.8.3 договору, з урахуванням того, що  сторонами у п.3.1 договору  фактично не визначена ціна договору, а лише зазначена гранична сума більше якої не може становити ціна договору.  

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України, Законом України "Про публічні закупівлі".
Частиною 1 ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно зі      ст. 11 Цивільного кодексу України      цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна  сторона  -  постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -  покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Договір, відповідно до    ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України          суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання  (ст. 549 Цивільного кодексу України). 
Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частин 1, 2 ст.231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); - за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем в строк зобов`язання за договором в частині поставки товару на суму 18 150 грн.. 90 коп., що є підставою для застосування у відповідності до вимог цивільного та господарського законодавства штрафної санкції. 
Також судом встановлено, що розмір неустойки обумовлений сторонами у п.8.3 договору, відповідно до якого, у разі порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору перші 14 календарних днів постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 50% облікової ставки НБУ від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення. У разі порушення строку надання поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору понад 14 календарних днів, починаючи з 15 календарного дня, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від ціни товару, строк поставки якого порушено, за кожний день прострочення. Пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за договором, включаючи день виконання такого зобов`язання. За порушення строку надання  послуг, зазначеного в п. 5.1 Договору понад 30 календарних днів, додатково сплачується штраф у розмірі 7 % від ціни Договору. 
Відповідно до п.3.1 договору сума зазначена у договорі (ціна договору) не може бути більшою за 1 171 861,92 грн., включаючи ПДВ 20% - 195 310,32 грн. 
Ціна за одиницю товару зазначена в Специфікації до договору (додаток №1 до договору) (п.3.2 договору).
Відповідно до ст.189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.
Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.
Суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.
За приписами частини 1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Враховуючи наведені положення законодавства, та умови договору, слід дійти висновку, що сторонами у договорі визначена окрема вартість (ціна) за кожну одиницю товару (умови п.3.2 договору та у специфікації договору, що є додатком №1 до договору), втім, п.3.1 договору не визначена саме загальна ціна договору (яка є визначальною для розрахунку штрафу), а вказана лише гранична межа, яку ціна договору не може перевищувати.
З урахуванням наведеного та з огляду на те, що суд позбавлений можливості здійснити розрахунок розміру штрафу на підставі абзацу 3 п.8.3 договору у розмірі 7% від невизначеної сторонами загальної ціни договору, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування такого висновку колегія суддів, серед іншого, посилається на правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 18.04.18  у справі № 753/11000/14-ц, відповідно до якої, якщо встановлені правила не дозволяють визначити зміст умови договору, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» (слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх писав). 
Матеріалами справи підтверджено, що проект договору про закупівлю №37-14.4/3.1-1 від 16.01.2019 підготовлено та запропоновано саме Позивачем, а тому умови/слова договору слід тлумачити проти Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

З урахуванням наведеного не приймаються доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, про невірний висновок суду щодо не узгодження сторонами порядку нарахування штрафу за порушення строків  виконання зобов`язань та не зазначення в зв`язку з чим прийнятий такий висновок. 
Таким чином, правомірність нарахування штрафу, про що зазначає позивач (апелянт) спростовано матеріалами справи, оскільки в алгоритмі нарахування штрафу, передбаченого п.8.3 договору, відсутня така складова як загальна ціна договору, визначена п.3.1 договору, про що чітко зазначено судом першої інстанції та, відповідно, на підставі чого відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Такої умови, як ціна договору, що складається з сумарної вартості (ціни)  здійснених поставок, як передбачено рішенням у справі № 910/8504/19 від 02.09.2019, на яке послався позивач у відповіді на відзив, договір, укладений між сторонами у цій справі, не містить.  

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 80 759,76 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії  малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.    269, 275,    276, 282-284     ГПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/6135/19  - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2020 у справі №904/6135/19  - залишити без змін. 
Судові витрати Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.04.2020.
      
Головуючий суддя                                                                                              О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                                 О.В. Березкіна  

Суддя                                                                                                                            С.Г. Антонік