ПОСТАНОВА
Іменем України

28 травня 2020 року 
Київ
справа №816/2206/17
адміністративне провадження №К/9901/56764/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві    Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2018 (суддя Шевяков І.С.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 (головуючий суддя  Тацій Л.В., судді: Подобайло З.Г. ,    Григоров А.М.) у справі №816/2206/17 за позовом ПАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" до Управління Державної казначейської служби України у м. Полтаві Полтавської області    Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області    про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Залізничні шляхи", звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахування уточненої позовної заяви, просило: визнати протиправною бездіяльність щодо невжиття заходів з повернення Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 1 523 687.18 грн.,; стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" суму надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 1 523 687,18 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018,  позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність щодо невжиття заходів з повернення Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" надмірно сплачених грошових зобов"язань з податку на прибуток у сумі 1 523 687,18 грн, допущену Державною податковою інспекцією у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області    з 19.10.2017 року.  Стягнуто з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" суму надмірно сплачених грошових зобов"язань з податку на прибуток у розмірі 1 523 687,18 грн (один мільйон п"ятсот двадцять три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень вісімнадцять копійок).
Постанова суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що ДПІ у м. Полтаві допущено протиправну бездіяльність, яка полягає невжитті заходів з повернення Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі   1523687,18 грн. Зазначили, що оцінка бездіяльності фіскального органу з приводу правовідносин, що є предметом справи, вже частково була надана судовим рішенням у справі № 816/2042/16, однак обставини, які зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, є відмінними, і позивач потребує як додаткової оцінки судом дій (бездіяльності) відповідача, так і судового захисту за період після закінчення 18.10.2017 без виконання виконавчих проваджень ВП № 54568412 та ВП № 54568797 (за виконавчими листами, що видані по справі № 816/2042/16). Зазначає, що ДПІ у м. Полтаві допущено протиправну бездіяльність, що полягає в невжитті заходів з повернення Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 1 523 687.18 грн, і була допущена з 19.10.2017, а відтак позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо неповернення та стягнення надмірно сплачених сум підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
       В обґрунтування доводів касаційної скарги відповідач зазначив, що   після того, як 04.08.2016 року на поточний рахунок платника повернуті всі суми надміру внесених коштів з податку на прибуток. ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» самостійно сплачував узгоджені суми грошових зобов`язань за рахунок власних коштів. Оскільки у інтегрованій картці платника ПрАТ "СК  "Залізничні шляхи" станом на 12.01.2018 року наявна переплата податку на прибуток у сумі 156,0 грн, то сформувати висновок про повернення суми, зазначеної позивачем у своєму позові, не має можливості. Зазначив також, що судом першої інстанції не враховано рішення у справі за позовом ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» у справі № 816/4388/15. яким відмовлено у задоволенні позову в частині факту відсутності податкового боргу та рішення по справі № 816/4332/15, яким відмовлено товариству у задоволенні позову про визнання протиправними дій та стосовно виключення з облікової картки недоїмки. Загалом, доводи касаційної скарги повністю повторюють доводи апеляційної скарги.
У запереченні на касаційну скаргу товариство зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими, винесеними з суворим дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що  ПрАТ "СК  "Залізничні шляхи" (код ЄДРПОУ 22523595) зареєстроване як юридична особа 23.03.2011. Позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтаві.
06.02.2015 Товариство подало до Інспекції податкову декларацію з податку на прибуток, у якій самостійно розрахувало розмір авансового внеску у розмірі 498307,00 грн, який щомісячно    перераховувало до бюджету протягом березня-листопада 2015 року. За результатами 2015 року Товариство подало до Інспекції податкову декларацію з податку на прибуток підприємств, у якій у рядку « 04 - об`єкт оподаткування» задекларувало суму 26500,00 грн., а у рядку    « 16 ЗП - зменшення нарахованої суми» задекларувало переплату з податку на прибуток у сумі 4484763,00 грн. Платіжним дорученням від 17.02.2015 № 120 Товариство сплатило податок на прибуток страхових організацій за IV квартал 2014 року в розмірі 1386932,00 грн. Таким чином, загальна сума перерахованих Товариством на відповідний рахунок авансових внесків з податку на прибуток страхових організацій склала 4618176,00 грн.
04.08.2016 на виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 816/725/16, яка набрала законної сили, Товариство    отримало з відповідного бюджету кошти з переплати з податку на прибуток страхових організацій у сумі 2710341,82 грн.    Крім того, на підставі податкових декларацій Товариства з податку на прибуток за підсумками 2015 року та за І квартал 2016 року Інспекцією за рахунок сплачених Товариством авансових внесків погашені податкові зобов`язання Товариства з податку на прибуток страховика за ІV квартал 2015 року на суму 316920,00 грн. та за І квартал 2016 року на суму 58227,00 грн.
Таким чином, в інтегрованій картці платника повинна зберігатись переплата Товариства з податку на прибуток у розмірі 1532687,18 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суди враховували, що судовими рішеннями у справах № 816/1101/15-а, № 816/4388/15, № 816/725/16, які набрали законної сили, були визнані неправомірними порядок та підстави формування Інспекцією в інтегрованій картці Товариства податкового боргу з податку на прибуток страхових організацій у розмірі 1381404,57 грн., з огляду на що Інспекція неправомірно зарахувала сплачені Товариством авансові внески з податку на прибуток страхових організацій в рахунок погашення такого податкового боргу, неправомірно не відобразила в інтегрованій картці платника податків суму переплати з податку на прибуток страховика та неправомірно не повернула Товариству суму надмірно сплаченого податку за його заявами від 13.04.2016, від 29.04.2016 та від 22.08.2016.
В подальшому, листом № 8015/10/16-01-12-03-22 від 21.09.2016 року ДПІ у м.Полтаві повідомила ПрАТ "СК  "Залізничні шляхи", що станом на 31.10.2015 вона продовжувала обліковувати суму податкових зобов`язань з податку на прибуток за 2014 рік (самостійно задекларовану з терміном сплати до 19.02.2015 року) у якості податкового боргу, тому за рахунок наступних платежів з даного податку (за декларацією за три квартали 2015 року платником обліковано переплату) ДПІ у м. Полтаві здійснила зарахування цих платежів за календарною їх черговістю у рахунок погашення вказаного податкового боргу.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2017 у справі 816/2042/16 за позовом ПрАТ "СК  "Залізничні шляхи" до ДНІ у м. Полтаві (залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2017 та постановою Верховного Суду від 13.02.2018) позовні вимоги задоволено: визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області щодо зарахування грошових коштів, сплачених Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Залізничні шляхи" за платіжними дорученнями № 263 від 25.03.2015, № 442 від 29.04.2015, № 525 від 25.05.2015, № 667 від 24.06.2015, № 880 від 29.07.2015, № 1084 від 27.08.2015, № 04 від 28.09.2015, № 1478 від 27.10.2015, № 1681 від 25.11.2015 у якості авансових внесків з податку на прибуток страхових організацій у рахунок податкового боргу; зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС' у Полтавській області вчинити дії щодо відображення в інтегрованій картці платника податку суми переплати з податку на прибуток страховика у сумі 1 532 687.18 грн, яка виникла в результаті сплати авансових внесків з податку на прибуток страховика, що були перераховані за платіжними дорученнями № 263 від 25.03.2015, № 442 від 29.04.2015, № 525 від 25.05.2015, № 667 від 24.06.2015, № 880 від 29.07.2015, № 1084 від 27.08.2015, № 04 від 28.09.2015 , № 1478 від 27.10.2015, № 1681 від 25.11.2015; зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок про повернення надміру сплаченої Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Залізничні шляхи" суми податку на прибуток страхових організацій у сумі 1 532  687,18    грн. з відповідного бюджету. 
Після набрання цим рішенням суду законної сили позивачем отримано виконавчі листи та ініційовано процедуру примусового виконання судового рішення.
З копій матеріалів виконавчих проваджень ВП № 54568412 та ВП №54568797 судом встановлено, що виконавчі листи видані судом з приводу зобов`язання ДПІ у м. Полтаві Головною управління ДФС у Полтавській області вчинити дії щодо відображення в інтегрованій картці платника податку суми переплати з податку на прибуток страховика у сумі 1 532 687.18 три. та зобов`язання підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок про повернення надміру сплаченої Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Залізничні шляхи" суми податку на прибуток страхових організацій у сумі 1 532 687.18 грн з відповідного бюджету.
Державним виконавцем були направлені на адресу ДПІ у м. Полтаві постанови про відкриття виконавчих проваджень із повідомленням про необхідність виконати відповідні зобов`язання. ДПІ у м. Полтаві направлено на адресу державного виконавця відповіді, згідно змісту яких боржник не вважав можливим виконати рішення суду у зв`язку з його незрозумілістю, стверджував про фактичну незгоду з рішенням суду та вчинення судом втручання у повноваження державної фіскальної служби .
Постановами державного виконавця від 21.09.2017 та від 18.10.2017 на ДПІ у м. Полтаві накладено штрафи за невиконання судового рішення без поважних причин .
ДПІ у м. Полтаві оскаржив в судовому порядку постанови про накладення штрафів, посилаючись на поважність причин невиконання судових рішень, у задоволенні таких позовів суди відмовляли, вказуючи на те, що поважні причини невиконання судового рішення відсутні .
Постановами державного виконавця від 18.10.2017 виконавчі провадження ВИ № 54568412 та ВИ № 54568797 закінчені на підставі пункту 11 частини 1  статті 39 Закону України "Про виконавче провадження"  - у зв`язку з неможливістю виконати рішення суду без участі боржника.
З вказаних постанов судами встановлено, що судові рішення залишилися невиконаними, незважаючи на накладення двічі штрафу на посадових осіб боржника та звернення до органів поліції про вчинення кримінального правопорушення .
Позивач, посилаючись на те, що виконавчі провадження закінчено, на наявність судових рішень, які набрали законної сили і якими встановлено юридичні факти наявності у ПрАТ "СК  "Залізничні шляхи" переплати з податку на прибуток, права на повернення надміру сплачених сум з даного податку, ДПІ у м. Полтаві допустила бездіяльність, яка полягала у невнесенні відповідних змін до інтегрованої картки платника; не вжила будь-яких інших заходів задля повернення платнику надлишково сплаченого податку, звернувся до суду з даним позовом.
Згідно з пунктом  14.1.115  статті  14 Податкового кодексу України  надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Відповідно до підпункту  17.1.10  пункту  17.1  статті  17 Податкового кодексу України  платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань встановлений  статтею 43 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим  наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.
Пунктом  43.1  статті  43 Податкового кодексу України  встановлено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та  статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Відповідно до пункту  43.3  статті  43 Податкового кодексу України  обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Положеннями пунктів  43.4,  43.5  статті  43 Податкового кодексу України  встановлено, що платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митих політику.
Порядком про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787  (далі - Порядок), визначено алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.
Відповідно до пункту 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватися шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).
Пунктом 4 Порядку визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до державного бюджету платежів в іноземній валюті здійснюється у валюті платежу з валютних рахунків Державної казначейської служби України (далі - Казначейство України), відкритих на ім`я Казначейства України в банках, або у гривневому еквіваленті іноземної валюти, розрахованому за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату повернення коштів з бюджету, з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, про що платник зазначає у своїй заяві.
Згідно з пунктом 5 Порядку подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Таким чином, обов`язковими умовами для повернення сум грошового зобов`язання є: подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми, але за умови наявності надміру сплачених грошових зобов`язань та відсутності податкового боргу.
Право позивача на повернення надміру сплаченої суми податку встановлено постановою Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/2042/16.
Таким чином, доводи відповідача з приводу наявності у позивача податкового боргу, зарахування грошових коштів, сплачених ПрАТ "СК  "Залізничні шляхи" у якості авансових внесків з податку на прибуток страхових організацій у рахунок податкового боргу, відсутності підстав обліковувати в інтегрованій картці сум переплати податку на прибуток 1532687,18 грн та про відсутність у ПрАТ "СК  Залізничні шляхи" права на повернення надміру сплаченої суми податку на прибуток у розмірі з бюджету, суди попередніх інстанцій обгрунтовано вважали  безпідставними, виходячи з наданої оцінки таким аргументам судовими рішеннями, які набрали законної сили.
Отже, враховуючи наведений порядок повернення платнику надміру сплачених податкових зобов`язань, встановивши факт надмірної сплати позивачем податку на прибуток, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не повернення надмірно сплачених авансових внесків з податку на прибуток  у розмірі 1 532687,18 грн підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.    У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд вказав на те,    що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить    від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі,    так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Вирішення питання про надання висновку не забезпечує погашення заборгованості держави перед боржником, а тому сприяє лише частковому відновленню порушеного права. Неприпустимою є відмова особі в задоволенні позовних вимог лише на тій підставі, що така особа прагне відновити порушене право у повному обсязі. До того ж, наявність рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати висновок про суму податку, яка підлягає поверненню платникові з бюджету, та примусове виконання такого рішення не виключає виникнення подальшого спору щодо цієї ж суми надмірно сплачених авансових внесків у разі неперерахування коштів на рахунок платника на підставі виданого висновку.
З огляду на вищевикладене, з метою забезпечення належного захисту прав позивача, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з    Державного бюджету України на користь ПАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи України" «Миколаївобленерго» надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 1 523  687,18 грн.
Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.
Суд визнає, що судами попередніх інстанцій не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів - без змін.
Керуючись статтями  341,  343,  349,  350,  355,  356,  359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві    Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.02.2018  та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі №816/2206/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва ,
С.С. Пасічник 
Судді Верховного Суду