КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/52271/2016                                                                               Головуючий у І інстанції - Новак Р.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/4830/2020                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Свинаря Олега Миколайовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
встановив:
 
В жовтні 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що  19 листопада 2015 року приблизно о 23:00 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «KIA» , д/н НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 та автомобіля марки «BMW», д/н НОМЕР_2 , під керуванням невідомої особи. 
Внаслідок ДТП автомобіль «KIA», д/н НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, водій автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_2 , зник з місця пригоди. 
На місце ДТП прибув екіпаж патрульної поліції, було оформлено матеріали справи. 
В результаті оперативно-розшукових заходів Патрульної поліції м. Києва, було встановлено винуватця ДТП - ОСОБА_1 та складено протокол про адміністративне правопорушення від 13 травня 2016 року (серія НОМЕР_3 ), за ст. 124 КУпАП. 
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до звіту про визначення вартості робіт, запасних частин та матеріалів, складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість робіт , запасних частин та матеріалів автомобіля «KIA» д/н НОМЕР_1 для усунення пошкоджень, які були отримані в наслідок ДТП складає 62230 грн.
Крім цього ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним за його призначенням.
Розмір душевних страждань оцінює в 30 000 грн.
Просили суд, стягнути з відповідача на   ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 62230 грн. та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 62230 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «СК «Універсальна» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну - 50000 грн.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то обов`язок відшкодувати шкоду в межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика, тобто на ПАТ «СК «Універсальна», а не на відповідача у даній справі.
Крім цього, вартість робіт та вартість запасних частин, які зазначені в калькуляції №01.09.2016р., виконаної ФОП ОСОБА_5 не обґрунтовані будь-якими нормативами чи розцінками.
Згідно зазначеної калькуляції відновлювальна вартість робіт автомобіля «KIA», д/н НОМЕР_1 становить 62230 грн.
В той же час згідно інформації, яка міститься на сайтах, де виставлені пропозиції з продажу автомобілів вбачається що ринкова вартість аналогічного автомобіля становить від 45924 грн. до 60007 грн.
Таким чином, ремонт автомобіля перевищує його ринкову вартість.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 3 000 грн, суд не навів жодного доказу спричинення такої шкоди та обґрунтування розміру стягнення.
Просив, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 через представника подали відзив, який обґрунтовували тим, що посилання апелянта стосовно невідповідності пошкоджень з встановленим розміром збитків не може братись до уваги, оскільки ОСОБА_1 не є спеціалістом в даній галузі і визначити пошкодження автомобіля без спеціальних знань неможливо.
Що стосується обов`язку страхової компанії відшкодувати шкоду в межах ліміту страхового відшкодування, зазначає, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3000 грн., то суд першої інстанції правомірно встановив, що діями відповідача ОСОБА_2 завдано таку шкоду, оскільки наявний причинний зв`язок між нормальною шкодою, протиправним діянням та виною відповідача в заподіянні шкоди. 
Просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що 19 листопада 2015 року приблизно о 23:00 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням невідомої особи.
Внаслідок ДТП, автомобіль марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Водій автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 зник з місця пригоди.
На місце ДТП прибув екіпаж патрульної поліції, було оформлено матеріали справи.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Відповідно до звіту про визначення вартості робіт, запасних частин та матеріалів складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість робіт, запасних частин та матеріалів  автомобіля марки «КІА», д.н.з. НОМЕР_1 для усунення пошкоджень, які були отримані внаслідок ДТП складає 62230 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на стягнення з відповідача розміру шкоди внаслідок вчинення ДТП незалежно від того чи застрахована відповідачем цивільна відповідальність його транспортного засобу.
Загальний розмір матеріальної шкоди, визначений звітом ФОП ОСОБА_4 становить 62 230 грн. В той же час відповідачем не надано доказів на спростування вартості відновлювального ремонту автомобіля належного позивачу та не заявлено клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи, а тому суд прийшов до висновку що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що зазначена сума відповідає ступеню та стійкості моральних переживань позивача, з врахуванням вимог розумності і справедливості.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до п.2.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Саме такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового Суду.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, дав неналежну оцінку зібраним доказам, невірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до неправильного висновку про часткове задоволення позову.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім цього, згідно з вимогами ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови у позові на позивача.
З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 760,25 грн, а тому зазначена сума підлягає стягненню з позивачів, а саме з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 826,80 грн, та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 933,45 грн.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
          Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Свинаря Олега Миколайовича задовольнити. 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 933 (дев`ятсот тридцять три) гривні 45 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба