ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
іменем України 

03 квітня 2020 року м. Херсон
справа № 766/25153/19
провадження № 22-ц/819/715/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів: Пузанової Л.В.,
 Чорної Т.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Херсонського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хазов Юрій Сергійович на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 11 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє Хазов Юрій Сергійович до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, 
встановив:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хазов Юрій Сергійович звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. 
   Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху як подану без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 ЦПК України, з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хазов Ю.С., просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що виходячи з обставин справи та норм законодавства позивачем було заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день досягнення повноліття ОСОБА_4 ). Позивач у позовній заяві навела підстави, чому саме такий спосіб обрала для захисту своїх прав з урахуванням рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23.05.2012 року про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, один з яких ІНФОРМАЦІЯ_3 набув повноліття та іншій неповнолітній дитині сплата аліментів з цієї дати також припинилася. Зауважує, що відповідно до норм процесуального законодавства виключно позивач наділений правом змінювати предмет або підстави позову, що передбачено ч.2 ст.49 ЦПК України, а суд позбавлений можливості впливати на ці права позивача, тим більше на стадії відкриття провадження у справі. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Із матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хазов Ю.С. звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви по ІНФОРМАЦІЯ_2 (день досягнення повноліття ОСОБА_4 ) /а.с.1/. 
Ухвалою суду від 14 січня 2020 року вищезазначена позовна заява залишена без руху, як така що не відповідала ст.175 ЦПК України, а саме п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України яким визначено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Крім того, суд зазначив, що позовна заява не відповідає ч.5 ст.177 ЦПК України, якою визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Суд зазначив, що позивач невірно обрав спосіб захисту, позивач в прохальній частині повинен ставити питання про зміну розміру та способу стягнення аліментів, а відтак останньому необхідно уточнити позовні вимоги та надати всі необхідні докази. 
Судом першої інстанції надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
Копію ухвали адвокат Хазов Ю.С. отримав 17.01.2020 року /а.с.5/.
Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, у зв`язку з неусуненням недоліків викладених в ухвалі у зазначений строк /а.с.6/. 
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У статті 20 ЦК України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.
За змістом частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Вимоги до позовної заяви викладені в статті 175 ЦПК України.
Зокрема, даною нормою передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них (п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України).
Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). 
Згідно ч. 1 ст. 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зокрема, зазначено, що у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.
Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з`ясування предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, тощо суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Суд першої інстанції помилково та необґрунтовано вказав про наявність таких недоліків у позовній заяві, які б свідчили про неможливість відкриття провадження за нею. Залишення без руху, тим більше повернення позовної заяви з підстав невірного обрання способу захисту, надання позивачу строку для уточнення позовних вимог та надання всіх необхідних доказів, на думку суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі є порушенням вимог процесуального законодавства. Остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог здійснюється на стадії підготовчого судового засідання. На цій же стадії позивач не позбавлений можливості подавати докази та заявляти клопотання про витребування необхідних доказів.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, а не для залишення заяви без руху як її формальний недолік. 
Отже, суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону та прийшов до помилкового висновку про повернення позову з вищевказаних підстав.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Таким чином, враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6) колегія суддів вважає, що постановлена ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, тобто порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 379,382 ЦПК України, суд
постановив:
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хазов Юрій Сергійович задовольнити.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                             І.В.Склярська  
  
Судді:                                                               Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна