Справа № 346/5879/19 
Провадження № 22-ц/4808/676/20 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Матківський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого                Матківського Р.Й.
суддів                        Василишин Л.В., Горейко М.Д.
секретаря                 Бойчука Л.М.
з участю                 позивача ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_2 
розглянув у судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про розірвання шлюбу з апеляційною скаргою представника  ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року, ухвалене суддею Веселовим В.М.,
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 та просила ухвалити рішення, яким розірвати між сторонами шлюб, зареєстрований 08 серпня 2015 року, неповнолітню дочку після розірвання шлюбу залишити проживати з нею.
Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Струпківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне сімейне життя сторін не склалося. Вони є людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не могли прийти до згоди при вирішенні простих побутових питань. Між ними часто виникали сварки та скандали, що погано впливає на здоров`я позивачки та виховання їх дочки. Сторони втратили почуття любові один до одного. Протягом тривалого часу спільно як одна сім`я не проживають.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище позивачці « ОСОБА_1 ». Неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу залишено з матір`ю ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонам надавався час на примирення, однак вони на час розгляду справи не помирились. Суд врахував бажання позивачки розірвати шлюб та вважав, що подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивачки.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
На дане рішення представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції визнано встановленими обставини, які не було доведено. Безпідставними є посилання суду про належне повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, оскільки як на час проведення судового засідання, так і на даний час ОСОБА_3 перебуває за кордоном та не може повернутися на територію України у зв`язку з поширенням коронавірусу. Судом взагалі не було вчинено дій щодо повідомлення представника відповідача про призначення судового засідання, що є грубим порушенням норм ЦПК України. Суд першої інстанції, провівши розгляд справи без участі відповідача та його представника, які не були повідомлені про час та місце розгляду справи, не звернув уваги на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може бути формальним, є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для скасування судового рішення. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України корона вірусу COVID-19» № 211 в Україні встановлено з 12 березня 2020 року карантин. З огляду на наведене, суд зобов`язаний був визнати неявку в судове засідання учасників справи як таку, що відбувалась з поважних причин, та відкласти розгляд судового засідання. 
Також в порушення норм ЦПК України суд першої інстанції не розглянув та не прийняв вмотивованого рішення щодо клопотання відповідача про надання строку на примирення за клопотанням представника відповідача від 07 лютого 2020 року.
Крім цього, при винесенні оскаржуваного рішення суд формально підійшов до розгляду справи та без з`ясування усіх обставин та підтвердження їх належними доказами зробив висновок про те, що подальше перебування сторін у шлюбі суперечить інтересам позивачки, не з`ясувавши думку відповідача, залишив проживати малолітню дитину з позивачкою, порушивши рівність прав батьків, встановлену СК України. Також суд першої інстанції не вжив усіх необхідних заходів для примирення подружжя, як зазначено у ст. 111 СК України. 
Суд не взяв до уваги доводи відповідача, що протягом всіх років сумісного проживання і по даний час робить усе, щоб забезпечити нормальний рівень життя позивачки та їхньої дочки. Твердження, що між ними досягнуто згоди про проживання доньки також є неправдивим, оскільки відповідач з дружиною ніколи не обговорювали зазначене питання, не планували розлучення та окреме проживання дочки. Навпаки, відповідач хоче, що б дитина росла в повноцінній родині.
Зазначає, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. 
Позивач не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
       Фактичні обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що 08 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (після одруження - ОСОБА_1 ) зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Струпківської сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 12 (а.с.4).
За час спільного подружнього проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).
Згідно довідки виконкому Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року №3625 ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6). 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Службу у справах дітей Коломийської РДА, зобов`язано подати висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою матері та батька (а.с.45).
12 червня 2020 року на електронну адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей Коломийської РДА від 11 червня 2020 року №138/01-26/11 та заява про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей Коломийської РДА у зв`язку з встановленням карантинних обмежень, визначених у постанові КМУ від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS - CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів».
Позиція суду апеляційної інстанції
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, позивачку, яка вимоги скарги заперечила, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При вирішення спору колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом.
Статтею 1 СК України передбачено регулювання сімейних відносин з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки.
Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя.
Наведений висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 347/1988/18.
Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанови), суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Згідно ч.7 ст.240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.
Згідно п. 10 Постанови вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.
Згідно матеріалів справи ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 11 лютого 2020 року відкладено розгляд справи на 18 березня 2020 року у зв`язку з поданням заяви представником ОСОБА_3 про надання строку на примирення, а тому доводи апеляційної скарги про невжиття судом заходів для примирення подружжя спростовуються вищенаведеним.
Відповідно до вимог ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.
Колегія суддів, встановивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, та враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України) вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.
Колегія суддів враховує ту обставину, що спір між сторонами триває з грудня 2019, і за даний період примирення сторін не відбулось, шлюб є добровільним, позивачка бажає його розірвати, а відповідач протягом строку на примирення не надав доказів врегулювання стосунків з позивачкою.
У засіданні апеляційного суду позивач підтвердила, що через негативне ставлення до неї відповідача, вона за жодних умов не згідна на примирення, і категорично наполягає на розірванні шлюбу.
Щодо визначення місця проживання дитини
Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.
Так, у частині шостій статті 56 ЦПК України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.
З огляду на зазначені вимоги законодавства, оскільки спір стосується прав неповнолітньої особи, у цій справі участь служби у справах дітей є обов`язковою, однак суд першої інстанції у порушення процесуальних норм розглянув справу без залучення представника служби у справах дітей та без отримання висновку вказаної служби.
Згідно висновку Служби у справах дітей Коломийської РДА у Івано-Франківській області від 11 червня 2020 року №138/01-26/11, поданому на виконання ухвали апеляційного суду, питання обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 04 червня 2020 року. Комісією у складі головних спеціалістів служби у справах дітей РДА Котовського В.І., Сончак О.Р. та інспектора ювенальної превенції Поліщука О.В. обстежено умови проживання ОСОБА_1 , яка проживає з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та батьками. Умови проживання належні, сім`я достатньо забезпечена побутовою технікою, зроблено сучасний ремонт, в будинку є опалення. ОСОБА_4 має всі необхідні речі повсякденного вжитку та одяг, кімнати житлового будинку облаштовані відповідними меблями та речами, є місце для сну, відпочинку, розвитку та задоволення санітарно-гігієнічних потреб, дитина забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону та її віку. Також комісією обстежено умови проживання ОСОБА_3 , в результаті обстеження з`ясовано, що матеріально-побутові умови належні. На момент обстеження ОСОБА_3 не було вдома, зі слів матері син перебуває за кордоном. Матеріально-побутові умови проживання в будинку відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, є меблі, продукти харчування, речі побутового вжитку, необхідні для дитини. 
На підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою матері, зроблено висновок про належні умови проживання дитини з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, відповідають вимогам матеріально-побутового забезпечення умови проживання дитини ОСОБА_4 за адресою проживання батька: АДРЕСА_2 . 
Спір про визначення місце проживання дитини стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, оскільки дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків та при вирішенні спору суд надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.
В частині визначення місця проживання суд, у контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, ураховуючи висновок Служби у справах дітей Коломийської РДА, те, що дитина ОСОБА_4 є малолітньою та з народження проживає з матір`ю, яка створила необхідні умови для проживання дитини, батько перебуває за кордоном, вважає, що суд першої інстанції правильно визначив місце проживання дитини ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Щодо доводів апелянта на порушення його права на справедливий суд у зв`язку з його неповідомленням про судове засідання судом першої інстанції слід зазначити таке
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Як встановлено судом, 07 лютого 2020 року представник відповідача подав заяву про надання чотиримісячного строку примирення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та у зв`язку з наведеним розгляд справи відкладено на 18 березня 2020 року (а.с.24). 
За даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення повістку про виклик до суду на 18 березня 2020 року вручено за довіреністю «Пасакас» (а.с.27). 
Частиною 3 ст.130 ЦПК передбачено, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.
Враховуючи, що у розписці є відмітка про вручення, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта щодо неналежного повідомлення про судовий розгляд справи. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Добросовісність учасників судового процесу зокрема, полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.
Інша поведінка за певних обставин може свідчити про зловживання особою своїми правами.
Таким чином, аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі обставини та висновки суду першої інстанції, а зводяться до оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх спростував.
       Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому законне рішення суду першої інстанції не може бути скасовано у апеляційному порядку.
       Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2020 року.
       
Головуючий:                                                         Р.Й. Матківський
Судді:                  Л.В. Василишин
                                М.Д. Горейко