ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
м. Київ
справа № 1340/5778/18
адміністративне провадження № К/9901/30951/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  1340/5778/18
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області про визнання незаконним і скасування рішення,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (суддя Крутько О. В.) від 07 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (у складі колегії суддів: Качмар В. Я., Курилець А. Р., Мікула  О.  І.) від 18 вересня 2019 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 30 червня 2016 року про притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк три місяці.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що Дисциплінарною палатою КДКА Волинської області від 30 червня 2016 року за скаргами судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків Л. І. від 18 січня 2016 року та 20 лютого 2016 року, громадянина ОСОБА_2 від 31 березня 2016 року, прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Левицького М. М. від 15 квітня 2016 року, адвоката ОСОБА_1 вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності та застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк три місяці. Стверджує, що наслідком скарг відносно нього, є обрана ним позиція захисту клієнта ОСОБА_3 , яка обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України по матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12013150110000349 від 19 лютого 2013 року. Зазначає, що довідка складена членом ДП КДКА Волинської області Жемелею В. І. є необ`єктивною, а встановленого висновку суду щодо невиправданого затягування судового процесу адвокатом немає, а, навпаки, справу передано до іншого суду. Дисциплінарною палатою КДКА Волинської області вже розглядалась попередня скарга ОСОБА_2 від 05 січня 2015 року з ідентичних підстав і відповідно до рішення КДКА Волинської області від 26 березня 2015 року дисциплінарну справу відносно нього закрито з підстав, що не містять відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку. При розгляді дисциплінарного провадження його було позбавлено права подавати докази в захист його прав та інтересів, а справу розглянуто за його відсутності.
Крім цього, позивач вказує, що 29 липня 2016 року ним було подано заяву про вихід з Ради адвокатів Волинської області та отримано трансферний витяг для поставлення на облік в Раду адвокатів Львівської області, оскільки свою діяльність він здійснював по місцю реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 та подано заяву про скерування дисциплінарного провадження до КДКА Львівської області, за місцем вибуття.
Також позивач зазначив, що ДП КДКА Волинської області порушено строки розгляду дисциплінарної справи, які встановлені п. 39 Положення про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 30 серпня 2014 року №  120.
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову. 
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
5. Ухвалою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження та установлено строк для подання відзиву.
6. Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
7. Станом на 30 квітня 2020 року відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходив.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 30 вересня 2010 року № 6/20 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю 15 квітня 2010 року, робочою адресою визначено адресу: АДРЕСА_2 .
9 . У період 11 січня 2016 року, 10 лютого 2016 року, 31 березня 2016 року, 15 квітня 2016 року до КДКА надійшли скарги судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків  Л. І., громадянина ОСОБА_2 , прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області Левицького М. М. на неправомірні дії адвоката ОСОБА_1 
У скаргах заявники зазначали, що позивачем, як адвокатом, умисно вчиняються дії, спрямовані на невиправдане затягування судового розгляду справи, яка знаходиться у провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області - кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12013150110000349 від 19 лютого 2013 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а також грубе порушення порядку у залі суду, висловлення образ на адресу суду та учасників процесу.
10. 22 березня 2016 року ОСОБА_1 до КДКА подано письмові пояснення, у яких позивач заперечує обставини, що викладені у скаргах судді Герасимків Л. І.
11. Рішенням Дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області від 31 березня 2016 року порушено дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_1 та призначено її розгляд на 21 квітня 2016 року.
12. 21 квітня 2016 року та 26 травня 2016 року Дисциплінарною палатою зупинено розгляд дисциплінарної справи відносно позивача (у зв`язку з неявкою учасників та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб) до 26 травня 2016 року, а з цієї дати (у зв`язку із хворобою адвоката стосовно якого порушено дисциплінарне провадження до 30 червня 2016 року.
13. 29 червня 2016 року від ОСОБА_1 надійшла заява, згідно якої останній посилаючись на трансферний витяг з Єдиного реєстру адвокатів України з посиланням на те, що він являється адвокатом Ради адвокатів Львівської області, просив розгляд дисциплінарного провадження передати до Ради адвокатів Львівської області.
14. За наслідками розгляду зазначених вище скарг, 30 червня 2016 року Дисциплінарною палатою кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області прийнято рішення, згідно якого адвоката ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю на строк три місяці.
Роз`яснено порядок його оскарження.
15. Вважаючи, що рішення відповідача є протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що Дисциплінарна палата обґрунтовано та правомірно встановила наявність дисциплінарного проступку - порушення правил адвокатської етики та невиконання професійних обов`язків адвокатом ОСОБА_1 та застосувала до адвоката дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю терміном на три місяці, що відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 31, п. 2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
17. Щодо суті виявленого дисциплінарного проступку у вигляді порушення правил адвокатської етики, суди попередніх інстанцій зазначили, що підставою для порушення щодо позивача дисциплінарної справи були скарги судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків Л. І. , громадянина ОСОБА_2 та прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області Левицького М. М. на підтвердження факту невиправданого затягування адвокатом ОСОБА_1 судового розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12013150110000349 від 19 лютого 2013 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Скаржники зазначали, що судовий розгляд кримінального провадження було відкладено 19 разів: 16 травня 2014 року (підготовче провадження), 09 липня 2014 року (підготовче провадження), 05 вересня 2014 року (підготовче провадження), 25 вересня 2014 року (підготовче провадження), 06 листопада 2014 року (підготовче провадження), 19 листопада 2014 року (підготовче провадження), 19 грудня 2015 року (підготовче провадження), 12 січня 2015 року проведено підготовче засідання, 22 січня 2015 року, 03 лютого 2015 року, 13 серпня 2015 року, 20 серпня 2015 року, 24 вересня 2015 року, 20 жовтня 2015 року, 30 жовтня 2015 року, 25 листопада 2015 року, 21 грудня 2015 року, 24 грудня 2015 року, 28 грудня 2015 року, 04 лютого 2016 року. Крім того, копією звукозапису судового засідання від 04 лютого 2016 року підтверджується, що адвокат ОСОБА_1 разом із обвинуваченою покинув судове засідання під час кримінального провадження, висловлював образи на адресу суду, виражався у непристойній формі в сторону учасників процесу. Відтак, виходячи із наявних у справі матеріалів та встановлених обставин справи, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку щодо правомірності висновку Дисциплінарної палати, що викладене у Рішенні про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку - порушення ст. 43, ч. 4 ст. 45 Правил адвокатської етики.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
19. Зокрема, скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки правомірності відкриття дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_1 , оскільки адвокатську діяльність позивач здійснює у Львівській області; а також не надано належної оцінки щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки на час прийняття спірного рішення позивач «рахувався адвокатом Ради адвокатів Львівської області», що підтверджується трансферним витягом від 28 червня 2016 року та є підставою для закриття дисциплінарного провадження.
20. Також скаржник зазначив, що спірне рішення є невмотивованим, адже конкретно не встановлено і не доведено скаржниками вчинення адвокатом ОСОБА_1 порушень Правил адвокатської етики, а є суб`єктивною позицією члена Дисциплінарної палати КДКА Волинської області Жемелі В. І. , який готував довідку.
21. Окремо скаржник зазначив, що суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду Качмар  В.  Я., на думку скаржника, був зобов`язаний взяти самовідвід, оскільки останній працював із суддею Герасимків Л. І. у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, яка ініціювала відносно позивача дисциплінарне провадження. Відтак наявність трудових (службових) відносин виключає безсторонність та неупередженість судді Качмар В. Я. під час розгляду апеляційної скарги позивача у суді апеляційної інстанції.
22. Крім цього, скаржник у касаційній скарзі здійснює виклад обставин справи та надає їм відповідну оцінку, цитує норми процесуального та матеріального права, рішення Європейського суду з прав людини, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Враховуючи положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №  460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
24. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.
25. Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
26. За приписами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
27. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
28. Статтею 2 Закону № 5076-VI визначено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.
29. Частиною третьою ст. 2 Закону № 5076-VI встановлено, що з метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.
30. Згідно з ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.
31. За змістом ст. 21 Закону № 5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний: 1) дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики; 2) на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги; 3) невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів; 4) підвищувати свій професійний рівень; 5) виконувати рішення органів адвокатського самоврядування; 6) виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги.
32. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 33 Закону № 5076-VI адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.
Дисциплінарне провадження - процедура розгляду письмової скарги, яка містить відомості про наявність у діях адвоката ознак дисциплінарного проступку.
33. Згідно з ч. 1, 2 ст. 34 Закону № 5076-VI підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком адвоката є: 1) порушення вимог несумісності; 2) порушення присяги адвоката України; 3) порушення правил адвокатської етики; 4) розголошення адвокатської таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 5) невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків; 6) невиконання рішень органів адвокатського самоврядування; 7) порушення інших обов`язків адвоката, передбачених законом.
34. За змістом ч. 1 ст. 35 Закону № 5076-VI за вчинення дисциплінарного проступку до адвоката може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: 1) попередження; 2) зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на строк від одного місяця до одного року; 3) для адвокатів України - позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України, а для адвокатів іноземних держав - виключення з Єдиного реєстру адвокатів України.
35. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону № 5076-VI право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.
36. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону № 5076-VI за результатами розгляду заяви (скарги) про дисциплінарний проступок адвоката, довідки та матеріалів перевірки дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури більшістю голосів членів палати, які беруть участь у її засіданні, вирішує питання про порушення або відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката.
37. За частиною другою ст. 40 Закону № 5076-VI розгляд дисциплінарної справи здійснюється на засадах змагальності. Під час розгляду справи дисциплінарна палата заслуховує повідомлення члена дисциплінарної палати, який проводив перевірку, про результати перевірки, пояснення адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, та пояснення інших заінтересованих осіб.
Адвокат, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, та особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, мають право надавати пояснення, ставити питання учасникам провадження, висловлювати заперечення, подавати докази на підтвердження своїх доводів, заявляти клопотання і відводи, користуватися правовою допомогою адвоката.
У разі неможливості з поважних причин брати участь у засіданні кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури адвокат, стосовно якого розглядається справа, може надати по суті порушених питань письмові пояснення, які додаються до матеріалів справи. Письмові пояснення адвоката оголошуються на засіданні дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.
Неявка адвоката чи особи, яка ініціювала питання дисциплінарної відповідальності адвоката, на засідання дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без поважних причин за умови наявності доказів завчасного повідомлення зазначених осіб про місце, день і час засідання не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи. У разі повторної неявки зазначених осіб на засідання палати розгляд справи здійснюється за їх відсутності незалежно від причин неявки.
38. Згідно ст. 41 Закону № 5076-VI за результатами розгляду дисциплінарної справи дисциплінарна палата кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймає рішення про притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку і застосування до нього дисциплінарного стягнення або про закриття дисциплінарної справи. Рішення дисциплінарної палати приймається більшістю голосів від її загального складу, крім рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю, яке приймається двома третинами голосів від її загального складу.
Рішення у дисциплінарній справі має бути вмотивованим. Під час обрання виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, його наслідки, особа адвоката та інші обставини.
Рішення у дисциплінарній справі приймається за відсутності адвоката, стосовно якого порушено дисциплінарну справу, та особи, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката.
Член дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, який проводив перевірку відомостей про дисциплінарний проступок адвоката, не бере участь у голосуванні.
Рішення оголошується на засіданні дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури. Копія рішення надсилається або вручається під розписку адвокату та особі, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення.
39. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 7 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення, далі - Правила адвокатської етики) у своїй професійній діяльності адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний використовувати всі свої знання та професійну майстерність для належного захисту й представництва прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, дотримуючись чинного законодавства України, сприяти утвердженню та практичній реалізації принципів верховенства права та законності.
Адвокат не має права в своїй професійній діяльності вдаватися до засобів та методів, які суперечать чинному законодавству або цим Правилам.
40. Згідно п. 1, 2 статті 43 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог цих Правил, не виявляти неповаги до суду (суддів), поводитись гідно і коректно.
В ході судового розгляду справи адвокат не повинен: намагатися вплинути на рішення (вирок) суду позапроцесуальними засобами; робити свідомо неправдиві заяви стосовно фактичних обставин справи; подавати суду завідомо неправдиві докази або свідомо брати участь в їх формуванні; посилатися в суді на завідомо неправдиві або завідомо викривлені фактичні обставини, або обставини, що завідомо не стосуються предмета спору; або на подані клієнтом докази, стосовно яких йому відомо, що вони є неправдивими, або докази, отримані з порушенням положень цих Правил; а також на особисту обізнаність з обставинами справи, а у виступі в судових дебатах - крім того, на обставини, які не були предметом дослідження під час судового провадження (щодо яких адвокатом не заявлялися клопотання, спрямовані на доказування таких обставин) за винятком загальновідомих фактів; порушувати порядок у судовому засіданні, припускатись сперечань з судом та висловлювань, що принижують честь і гідність суду або інших учасників процесу.
41. Відповідно до ч. 4 ст. 45 Правил адвокатської етики адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи.
42. Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для притягнення адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є встановлення наявності ознак дисциплінарного проступку в діях адвоката, щодо порушення правил адвокатської етики, невиконання своїх професійних обов`язків адвокатом.
43. Оцінюючи доводи скаржника у сукупності із встановленими судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів зазначає, що аргументи ОСОБА_1 , викладені у п. 19 цієї постанови не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до підп. 4.6.6 п. 4.6 «Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України», затвердженого рішенням РАУ від 17 грудня 2012 року № 26 усі розпочаті дисциплінарні провадження проти адвоката, який звернувся за отриманням трансферного витягу на день його видачі, продовжують здійснюватися відносно такого адвоката в тій раді адвокатів регіону до якої адвокат звернувся за таким витягом. 
44. Відтак, вірними є висновки судів, що дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_1 правомірно продовжено саме відповідачем, оскільки трансферний витяг адвокату видано 29 червня 2016 року, тобто після початку дисциплінарного провадження відносно нього.
45. Щодо доводів скаржника про неправомірність відкриття дисциплінарного провадження відносно нього, колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є перевірка законності рішення відповідача саме від 30 червня 2016 про притягнення до дисциплінарної відповідальності адвоката ОСОБА_1 . Рішення відповідача від 31 березня 2016 року про порушення дисциплінарної справи стосовно позивача є самостійним предметом судового розгляду, відтак судами попередніх інстанцій, відповідно до вимог КАС України, правомірно не надавалась оцінка такому рішенню, яке не було предметом оскарження позивачем.
46. Стосовно доводів скаржника про те, що спірне рішення не містить належних мотивів його прийняття, а також не вказано, які саме дії позивача відповідач вважає такими, що мають ознаки дисциплінарного проступку, то й їх Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Волинської області у рішенні від 30 червня 2016 року вказала на ознаки порушення правил адвокатської етики. Зазначене також встановлено судами попередніх інстанцій під час розгляду справи. Зокрема, суди встановили, що адвокатом ОСОБА_1 невиправдано затягувався судовий розгляд кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12013150110000349 від 19 лютого 2013 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України, на користь чого свідчить той факт, що судовий розгляд кримінального провадження було відкладено 19 разів. Крім цього, копією звукозапису судового засідання від 04 лютого 2016 року підтверджується, що адвокат ОСОБА_1 разом із обвинуваченою покинув судове засідання під час кримінального провадження, висловлював образи на адресу суду, виражався у непристойній формі в сторону учасників процесу. З огляду на оскаржуване рішення КДКА Волинської області від 30 червня 2016 року, Суд вважає його таким, що прийняте відповідачем з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття, усім доводам учасників в рамках порушеної дисциплінарної справи за результатами розгляду скарг надана належна та обґрунтована оцінка, з урахуванням норм, що регулюють спірні правовідносини. Спірне рішення утримує в собі усі необхідні та встановленні Положенням № 120 дані, які надають суду можливість здійснити оцінку на відповідність законодавству. 
47. Щодо доводів скаржника, що суддя апеляційного суду Качмар В. Я . мав заявити самовідвід, колегія суддів зазначає таке.
48. Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».
49. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у справі Гаусшильдта, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, п. 48).
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (п. 46 рішення від 24 травня 1989 року у справі Гаусшильдта).
Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
50. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи, на його думку, є сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Качмар В. Я. мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення ним дій, які б свідчили про його упередженість чи ставили під сумнів безсторонність судді, не наведено. Викладені скаржником причини для самовідводу судді зводяться до того, що суддя Качмар В. Я. працював із суддею Герасимків Л. І. у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області, яка ініціювала відносно позивача дисциплінарне провадження, та не можуть слугувати підставою для заявлення самовідводу..
51. Суд вважає, що означене обґрунтування можливої упередженості судді базується лише на суб`єктивному сприйнятті позивача трудових відносин між суддями Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Проте, таке сприйняття не відображає реальних фактів, що можуть поставити під сумнів безсторонність судді. Крім цього, з матеріалів справи слідує, що позивач не скористався своїм правом на заявлення відводу судді, відповідно до положень КАС України. Відтак, доводи касаційної скарги у цій частині, Суд вважає необґрунтованими та відхиляє їх.
52. Крім цього, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
53. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
54. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
55. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
56. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі про відмову у задоволенні позовних вимог. Жодні доводи скаржника не спростовують правильності та обґрунтованості прийнятих судами судових рішень.
57. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
58. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
59. Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі №  1340/5778/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов