ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 р.	Справа № 440/1504/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Рєзнікової С.С. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава по справі № 440/1504/20
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)      третя особа        ОСОБА_2 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі – відповідач), третя особа – ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Киричок Н.Ф. 19.02.2019 у виконавчому провадженні №11320174.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 вказаний адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06. 04.2020 та прийняти постанову, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що згідно приписів ст. 58 Конституції України та п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99, оскаржувана постанова є незаконною, оскільки  відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів у відсотковому розмірі від суми заборгованості, яка передбачена абзацом 3 ч. 14 ст. 71 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі – Закон № 1404-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) введена в дію лише з 28.08.2018 року та має застосовуватись до правопорушень вчинених з 28.08.2018. За таких обставин, позивач зазначає, що не міг передбачити настання такої відповідальності як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки у зв`язку із несвоєчасністю сплати аліментів, оскільки коли утворювалась відповідна заборгованість, законодавство не передбачало накладення штрафу у певному розмірі.
За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС перебуває виконавче провадження №11330174 з виконання виконавчого листа №2-3248, виданого 05.07.2006 Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  аліментів у розмірі 1/4 частини, виконавче провадження відкрито постановою від 31.07.2006 (а.с. 5).
19.02.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС Киричок Н.Ф. винесено постанову про накладення на позивача штрафу в сумі 41 023,29 грн (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.02.2019) (а.с. 6).
Позивач отримав вказану постанову 10.03.2020 і не погодившись з нею звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності  винесення відповідачем постанови про накладення штрафу на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №11320174.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання” від 03.07.2018 №2475-VIII   (надалі Закон №2475-VIII), який набрав чинності з 28.08.2018 (п.п. 3 п. 27 розділ І), частина 4   статті 11 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VIII (надалі Закон №1404-VIII) викладена в новій редакції, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою   статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Також   Законом №2475-VIII   (п.п. 12 п. 27 розділ І)   статтю 71 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIII   доповнено новою частиною - чотирнадцятою, відповідно до якої:
- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;
- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;
- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим  Законом, і перераховуються стягувачу.
До 28.08.2018  стаття 71 Закону України “Про виконавче провадження” за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу  у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.
Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-VIII) змінює закріплені у попередніх нормах (ст. 71 Закону №1404-VIII в редакції до 28.08.2018) правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України  має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі   Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми   Конституції України   є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі   Конституції України   гарантується.
Відповідно до ч. 2   ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та Законами України.
Статтею 58 Конституції України   встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися   законом   як правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що стаття 58 Конституції України  закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього   закону   чи іншого нормативно-правового акта.
Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема, в ст.7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 04.11.1950, яка набрала чинності для України 11.09.1997.
Оскільки   Закон № 2475-VIII, у розділі ІІ “Прикінцеві та перехідні положення”, не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14   ст. 71 Закону № 1404-VIII) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018, колегія суддів вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності  Законом № 2475-VIII.
Тобто приписи ч. 14  ст. 71 Закону № 1404-VIII застосовуються у разі наявності відповідної заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла саме з 28.08.2018, оскільки відповідальність у вигляді штрафу за несплату аліментів виходячи із заборгованості, яка виникла до 28.08.2018, не передбачена законодавством, яке діяло на час утворення такої заборгованості.
Колегія суддів зазначає, що відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону №1404-VIII введена лише з 28.08.2018, а тому штраф може бути нарахований лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28.08.2018. Проте відповідач суму штрафних санкцій визначив із сукупного розміру заборгованості, яка утворилася за моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з 31.07.2006 року по 2019 роки, що свідчить про протиправність застосування до позивача штрафу у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів.
Розмір заборгованості скаржника зі сплати аліментів виник до 28.08.2018, тобто до набрання чинності ч. 14  ст. 71 Закону № 1404-VIII.
З врахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності накладення штрафу та вважає, що постанова про накладення штрафу від 19.02.2019 у виконавчому провадженні №11320174 є протиправною та підлягає скасуванню.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування  рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 по справі № 440/1504/20 з прийняттям постанови про задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року по справі №440/1504/20  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 19.02.2019 у виконавчому провадженні №11320174. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    О.М. Мінаєва