Справа № 450/1678/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.  
Провадження № 22-ц/811/1318/20                  Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        11 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 січня 2020 року у справі  за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу,
ВСТАНОВИЛА:
26.10.2019 Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна до ОСОБА_1  про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу, яким у задоволенні позову відмовлено.
05.11.2019 представник відповідача, ОСОБА_1 адвокат Марусяк В. Я. надійслав заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 450/1678/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , в якій він просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у справі № 450/1678/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу у сумі 10000,00 грн.
Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 січня 2020 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» (код ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень 00 копійок) гривень.
Додаткове рішення суду оскаржило Приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна».
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що дана справа є незначної складності, а отже не вимагає великих затрат часу з боку адвоката відповідача, а також надання останнім великого обсягу послуг (виконання робіт), оскільки, адвокат був ознайомлений з усіма обставинами справи ще до звернення позивача з позовною заявою до суду. Вважає, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн є явно необґрунтованою. 
Просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відзиві зазначає, що гонорар в розмірі 10 000 грн, який був сплачений ОСОБА_1 на користь Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» є розумним та відповідає обсягам наданої правничої допомоги, просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. 
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч., 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята статті 137 ЦПК України).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У пунктах 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як убачається з матеріалів справи, у ході розгляду справи ОСОБА_1 уклала із Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» договір про надання професійної правничої допомоги №30/18 від 19 квітня 2018 року. Протоколом узгодження гонорару від 20 липня 2019 року, сторонами погоджено, що одна година роботи адвоката у цій справі становить 2 000,00 грн(а.с. 142).
       Детальний опис виконаних робіт подано Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» та долучено до матеріалів справи(а.с. 67,73, 94, 104), також долучена квитанція про оплату (а.с.144).
       Крім цього, ОСОБА_1 не є юристом, не має досвіду судових проваджень, та не володіє знаннями у правовій сфері. Тому вона не мала можливості самостійно вести справу, а витрати на адвоката є дійсними та необхідними, розумними та відповідними до складності справи.
Таким чином, суд першої інстанції надав повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи із дотриманням норм процесуального права, навів у судовому рішенні необхідне мотивування та врахував співмірність заявлених вимог зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим на надання цих послуг, та їх обсяг, та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 10 000 грн витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню на користь відповідача, враховано, що витрати відповідача належним чином підтверджено та обґрунтовано, і позивачем не доведено неспівмірності таких витрат, тому наведені доводи в апеляційній скарзі не можуть бути належними підставами для скасування оскаржуваного додаткового рішення.
Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.
Додаткове рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення. 
       Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.06.2020

Головуючий 
               
Судді