Ухвала
28 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/9352/19
провадження № 61-3339ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя                               особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про відшкодування майнової шкоди, завданої прийняттям закону, визнаного неконституційним,
ВСТАНОВИВ :
18 лютого 2020 року Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у даній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2020 року Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві поновлено строк на касаційне оскарження вказаних судових рішень, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення наявних у ній недоліків. Заявникові необхідно було подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга, та надати документ про сплату судового збору.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 11 березня 2020 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві надіслано платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 1 536,80 грн. 
Однак, пунктом 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верхо вного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У відповідності до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи те, що Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві не зазначено у касаційній скарзі підставу (підстави), на якій (яких) вона подається з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків даної касаційної скарги у цій частині.
Заявникові слід подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, яка містила б посилання на вказані підстави.
Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ :
Продовжитистрок для усунення недоліків касаційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                            В. О. Кузнєцов