22-ц/804/562/20 
                                                                                242/3449/19 
                                               
Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.
Єдиний унікальний номер 242/3449/19     
Номер провадження 22-ц/804/562/20
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

05 березня 2020 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Мальцевої Є.Є.,
   Мироненко І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року, ухвалене в м. Селидове Донецької області, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «Приват Банк» (надалі – АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява вмотивована тим, що 23 травня 2006 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість в сумі 251 588 грн. 56 коп., яка складається з: 3 998 грн. 77 коп. – заборгованість за кредитом, 241 840 грн. 79 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 5 749 грн. – заборгованість за пенею та комісією. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просили стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 119 907 грн. 42 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 998 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 23 травня 2006 року по 29 червня 2018 року у розмірі 115 908 грн. 65 коп., а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 1 921 грн.
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3 998 грн. 77 коп. та витрати з оплати судового збору у розмірі 63 грн. 97 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,  просить рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів по кредиту. Вказували на те, що посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не маючи обґрунтованих заперечень відповідача та відповідних доказів проти вимог позивача, є безпідставним. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу висловив свою згоду з формою договору та його умовами. 
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Судове рішення в частині задоволення позовних вимог сторони не оскаржують, а тому апеляційним судом в цій частині воно не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність позичальника на випадок невиконання чи неналежного виконання умов договору, позивачем не надано.
З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.
З матеріалів справи вбачається, що 23 травня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір. 
Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з нього заборгованість в сумі 119 907 грн. 42 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 998 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 23 травня 2006 року по 29 червня 2018 року у розмірі 115 908 грн. 65 коп.
Відповідач ОСОБА_1 укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, не довів, що підписуючи Анкету-заяву ознайомлювався з іншими Умовами і правилами, ніж ті, що містяться у матеріалах справи. З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що він частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с. 50-56). Термін дії картки № НОМЕР_1 – липень 2016 року (а.с. 74 зв.).
Посилання суду на те, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (надалі Умов та правил), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки і тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору не є обґрунтованим.
Справа була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. ОСОБА_1 на адресу, зазначену у позовній заяві, була направлена копія ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та додатків до неї, судова повістка. Проте зазначені документи відповідач не отримав (а.с. 31, 36), жодних заперечень проти позову не надав.
Суд апеляційної інстанції також направляв відповідачу копії ухвали про відкриття провадження, апеляційної скарги за останньою відомою адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , однак кореспонденція не була вручена у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 76).
Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст. 3, 12, 13, 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44 ЦПК України).
Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання суду першої інстанції не з`явився, не заперечував факти укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подавав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Не подавалися відповідні докази й на стадії апеляційного провадження в справі. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.
За таких обставин застосування судом до спірних правовідносин висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у цивільній справі № 342/180/17 ц є безпідставним, оскільки за замістом зазначеної постанови відповідачі заперечували проти факту ознайомлення їх з тією редакцією Витягу Умов та правил, що були долучені до матеріалів справи. В той час як ОСОБА_1 жодних заперечень з зазначеного приводу суду не надав.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил у випадку невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку позичальник зобов`язаний виконати обов`язок по поверненню Кредиту, в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафту), виплатити Банку винагороду.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.
У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору.
Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 29 червня 2018 року у відповідача утворилась заборгованість в сумі 119 907 грн. 42 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 998 грн. 77 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 23 травня 2006 року по 29 червня 2018 року у розмірі 115 908 грн. 65 коп.
Проте відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, розмір заборгованості за процентами станом на 31 липня 2016 року (час спливу строку дії картки) складає 20 167 грн. 45 коп. 
З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 23 травня 2006 року № б/н в розмірі 20 167 грн. 45 коп. у суду першої інстанції не було.
За таких обставин, апеляційна скарга представника АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасуванню з ухваленням нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами в розмірі 20 167 грн. 45 коп.  
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн. (а.с. 22). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881 грн. 50 коп. (а.с. 59).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 119 907 грн. 42 коп., задоволено в розмірі 24 166 грн. 22 коп., що складає 20,15% від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 387 грн. 08 коп. (1 921 грн. х 20,15%) за подачу позову до суду першої інстанції та 580 грн. 62 коп. – за подачу апеляційної скарги (2 881 грн. 50 коп. х 20,15%), а разом – 967 грн. 70 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом – скасувати, а в частині стягнення витрат з оплати судового збору – змінити.
Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за користування кредитом в розмірі 20 167 (двадцять тисяч сто шістдесят сім) гривень 45 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 387 (триста вісімдесят сім) грн. 08 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 580 (п`ятсот вісімдесят) грн. 62 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Судді       В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева