Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 621/590/17
провадження № 61-16416св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Зміївське відділення Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, на постанову Апеляційного суду Харківської області від  30 січня 2018 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бровченка І. О., Кружиліної О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), Зміївського відділення Харківської обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення суми.
 
Позов мотивовано тим, що 21 листопада 2012 року між ним та Зміївським відділенням Харківської обласної дирекції ВАТ «HACK «Оранта» (правонаступником якого є ПАТ «НАСК «Оранта»), як страховиком, було укладено договір добровільного страхування нерухомого майна серії НОМЕР_1 , предметом якого було страхування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від страхових ризиків, зокрема: вогонь, стихійні явища, вплив рідини, протиправні дії третіх осіб, викрадення, наїзд транспортного засобу.
 
На підтвердження виконання вказаного договору він сплатив страхові внески страховику у строк, передбачений пунктами 3.3 та 3.4 договору.
 
07 травня 2013 року застрахований житловий будинок був знищений у  результаті пожежі. Відповідач цей випадок визнав страховим. Відповідно до акта про знищення, пошкодження або викрадення майна, складеного страховиком, ступінь пошкодження застрахованого житлового будинку становить 87 %.
 
Примірник указаного акта, а також копія рішення щодо визначення розміру страхового відшкодування в зв`язку з настанням страхового випадку страховик йому не надав.
 
17 березня 2014 року відповідач на підставі складеного акта частково перерахував йому страхове відшкодування у розмірі 51 741,51 грн на рахунок, відкритий на його ім`я в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
На його звернення про виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору, виходячи з суми страхового відшкодування 120 000 грн, страховик листом від 17 березня 2015 року № 09-02-09/4008 відмовив у перегляді рішення щодо розміру страхового відшкодування, посилаючись на вартість нерухомого майна, зазначену в договорі дарування від 11 липня 2012 року, на підставі якого він набув у власність застрахований будинок. У пункті 4 договору дарування зазначено, що загальна вартість нерухомого майна становить 59 473 грн. У зазначену вартість, крім житлового будинку, входили господарські будівлі та споруди. Відповідно до договору страхування застрахованим майном є лише житловий будинок, який відповідно до акта про пожежу був знищений.
 
Вважав відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування у розмірі 87 % від страхової суми незаконною, необґрунтованою, такою, що порушує його права як страхувальника майна.
 
При укладенні договору страхування між ним та представником страхувальника була досягнута згода про страхову суму застрахованого житлового будинку, яка відповідала фактичній вартості житлового будинку.
 
З огляду на те, що 17 березня 2014 року ПАТ «НАСК «Оранта» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 51 741,51 грн, недоплачена частина страхового відшкодування становить 52 658,49 грн.
 
Всупереч положенням пунктів 4.7.1-4.7.3 договору страхування відповідач (страховик) у встановлений законом строк (десять робочих днів) з дня повідомлення про настання страхового випадку не направив на його адресу або іншим чином не повідомив про необхідність надання додаткових документів, не ознайомив його з прийнятим рішенням та не провів страхову виплату у встановлений законом термін.
 
ПАТ «НАСК «Оранта» не витребувало від нього докази експертної вартості житлового будинку на момент укладення договору страхування майна - 21  листопада 2012 року та на момент настання страхового випадку - 08 травня 2013 року.
 
Частково страхове відшкодування в сумі 51 741,51 грн було здійснено відповідачем лише 17 березня 2014 року, тобто з простроченням на 287 днів.
 
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь:
 - невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 52 658,49 грн, 
 - інфляційні втрати за прострочення платежу (від суми 52 658,49 грн) в розмірі 53 279,86 грн; 
 - три проценти річних від простроченої суми (від суми 52 658,49 грн) в розмірі 5 598,69 грн; 
 - інфляційні втрати за прострочення платежу (від суми 51 741,51 грн) в розмірі 988,26 грн; 
 - три проценти річних від простроченої суми (від суми 51 741,51 грн) в  розмірі 1 220,61 грн, а всього - 113 745,91 грн; стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на його користь понесені витрати на оплату правової допомоги в сумі 3 500 грн та судовий збір у розмірі 1 172,46 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року у складі судді Овдієнка В. В. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що сума страхового відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (вигодонабувач), а також вартості майна, прийнятого на страхування.
Для визначення вартості знищеного майна позивача відповідач керувався відомостями договору дарування від 11 липня 2012 року, за яким позивач набув право власності на вказаний будинок, відповідно до якого вартість будинку становить 59 473 грн. Враховуючи ступінь пошкодження застрахованого житлового будинку (87 %), страховик правомірно визначив суму страхового відшкодування у розмірі 51 741,51 грн.
Оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена 17 березня 2014 року, тобто після спливу десяти робочих днів з дня складання страхового акта, вимоги ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за прострочення платежу (від суми 51 741,51 грн) та трьох процентів річних від простроченої суми є необґрунтованими.
Судом також враховано, що відповідач надав докази правомірного використання права на відстрочення виплати страхового відшкодування, оскільки за фактом умисного знищення будинку, належного позивачеві, здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 52 658,49 грн.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату правової допомоги, у розмірі 3 500 грн.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 172,46 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.
Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 289,71 грн, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що у договорі страхування житлового будинку від 21 листопада 2012 року серії MT № 0018197 сторони досягли згоди про страхову суму застрахованого майна у розмірі 120 000 грн.
Згідно з актом Зміївського відділення Харківської обласної дирекції ПАТ  «НАСК «Оранта» від 13 травня 2017 року про знищення, пошкодження або викрадення майна, що належить ОСОБА_1 , ступінь пошкодження житлового будинку становить 87 %, що виходячи з розміру страхової суми, визначеної при укладенні договору страхування, складає 104 400 грн.
З огляду на те, що 17 березня 2014 року ПАТ «НАСК «Оранта» перерахувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 51 741,51 грн, недоплачена частина страхового відшкодування становить 52 658,49 грн.
Витрати на оплату правової допомоги в сумі 3500 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню відповідно до вимог частини другої статті 137 ЦПК України.
Вимоги про стягнення інфляційних втрат за прострочення платежу та трьох процентів річних від простроченої суми задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем надано докази на підтвердження того, що ним правомірно використано право на відстрочення виплати страхового відшкодування, що передбачено пунктом 11.1.7 Правил добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту) вантажів та багажу (вантажобагажу) № 97, затверджених рішенням Правлінням ПАТ  «НАСК «Оранта» від 23 січня 2007 року № 29/1, оскільки за фактом умисного знищення будинку, належного позивачеві, здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження.
Доказів того, що відповідачеві була надана копія постанови про закриття кримінального провадження, позивач суду не надав.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «НАСК «Оранта» просить скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від  30 січня 2018 року, а рішення Зміївського районного суду Харківської області від  24 жовтня 2017 року залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статті 9 Закону України «Про страхування».
У порушення вимог статті 382 ЦПК України постанова апеляційного суду не містить узагальнених доводів та заперечень відповідача у справі.
Апеляційний суд помилково проігнорував дійсну вартість застрахованого майна на момент укладення договору страхування, яка становила 59 473 грн, ототожнюючи розмір страхової суми як безумовну суму, яка підлягає виплаті при настанні страхового випадку.
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мякота Т. М., просить скасувати постанову Апеляційного суду Харківської області від  30 січня 2018 року в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана його адвокатом Мякотою Т. М., мотивована тим, що апеляційний суд обґрунтовано встановив, що відповідачем у справі порушені умови договору страхування, страхове відшкодування виплачене позивачу не у повному обсязі, однак за наявності у  матеріалах справи доказів, які вказують на відсутність підстав для прострочення терміну виплати страхового відшкодування, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта», поданому до суду у червні 2018 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Мякота Т. М., зазначав, що постанова Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог є законною та обґрунтованою, доводи касаційної скарги ПАТ «НАСК «Оранта» висновків апеляційного суду в цій частині не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мякота Т. М., на постанову Апеляційного суду Харківської області від  30 січня 2018 року та витребувано цивільну справу № 621/590/17 із Зміївського районного суду Харківської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «НАСК «Оранта» на постанову Апеляційного суду Харківської області від  30 січня 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта», Зміївського відділення Харківської обласної дирекції ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення суми призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи
 
21 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та Зміївським відділенням Харківської обласної дирекції ВАТ «HACK «Оранта» укладено договір страхування нерухомого майна серії НОМЕР_1 , предметом якого було страхування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі строком дії договору з 01 грудня 2012 року до 30 листопада 2013 року (а. с. 10, 92, 93).
 
Право власності ОСОБА_1 на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується договором дарування від 11 липня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мороз Г. І. (а. с. 14), витягом з державного реєстру правочинів (а. с. 15), витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 16).
 
У пункті 4 договору дарування від 11 липня 2012 року зазначена загальна вартість нерухомого майна, яке є предметом договору, - 59 473 грн (а. с. 14).
 
08 травня 2013 року комісією Зміївського РВ РУ ДСНС України у Харківській області, за участю ОСОБА_1 , складено акт про пожежу, що сталася 07  травня 2013 року у житловому будинку та господарській будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 Унаслідок пожежі було знищено житловий будинок, меблі, побутову техніку, домашні речі. Прямі збитки від пожежі встановлені комісією в розмірі 60 000 грн. Причиною пожежі є занесення джерела запалення ззовні невстановленою особою (а. с. 11, 85).
 
13 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Зміївського відділення Харківської обласної дирекції ВАТ «HACK «Оранта» із заявою-повідомленням про знищення його будинку (а. с. 76).
 
До заяви-повідомлення було подано заяву про перерахування відшкодування через систему грошових переказів «Аваль-Експрес» в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а. с. 77).
 
13 травня 2017 року начальником Зміївського відділення Харківської обласної дирекції ВАТ «НАСК «Оранта» складено акт огляду місця події, у  якому зафіксовано факт пожежі у будинку на АДРЕСА_1 , що мала місце 07  травня 2013 року, та акт про знищення, пошкодження або викрадення майна, що належить ОСОБА_1 , за вказаною адресою, згідно з яким ступінь пошкодження житлового будинку становить 87 % (а. с. 78-84).
 
Згідно з копією постанови слідчого СВ Зміївського РВ ГУМВС України в  Харківській області від 22 вересня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013220300000711, за фактом виникнення пожежі у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , закрито у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а. с. 110).
 
Відповідно до копії листа начальника СВ Зміївського РВ ГУМВС України в  Харківській області від 29 жовтня 2013 року, адресованого начальнику Зміївського відділення Харківської обласної дирекції ВАТ «НАСК «Оранта», за фактом умисного пошкодження майна, а саме підпалу дачного домоволодіння, розташованого за адресою: пров. Шевченка, 17, с. Безпалівка, Зміївський район Харківської області, що належить ОСОБА_1 , яке мало місце в період з 06 до 07 травня 2013  року, відкрито кримінальне провадження за № 12013220300000711, у  якому тривають оперативно-розшукові дії щодо встановлення осіб, які вчинили зазначене кримінальне правопорушення (а. с. 89, 90).
 
З копії листа директора департаменту врегулювання збитків ПАТ «НАСК «Оранта» від 17 березня 2015 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 про страхову виплату відомо, що позивачеві було відмовлено у перегляді рішення щодо розміру страхового відшкодування виходячи з того, що відповідно до пункту 4 договору дарування від 11 липня 2012 року загальна вартість нерухомого майна становить 59 473 грн. 17 березня 2014 року ПАТ «НАСК «Оранта» з урахуванням пунктів 7.7, 12.14 Правил добровільного страхування та даних акта про знищення, пошкодження або викрадення майна, погодженого з ОСОБА_1, перерахувало йому страхове відшкодування у розмірі 51 741,51 грн згідно з його заявою (а. с. 91). 
 
Відповідно до повідомлення про отримання переказу фізичними особами ОСОБА_1 отримав 51 741,51 грн від ПАТ «НАСК «Оранта» (а. с. 12).
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мякота Т. М., - частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у  стягненні з ПАТ «НАСК «Оранта» грошових коштів у вигляді невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 52 658,49 грн та задовольняючи позов у цій частині, апеляційний суд виходив з того, що розмір регламентної виплати фактично еквівалентний розміру страхової суми, визначеної сторонами у договорі (120 000 грн), з урахуванням ступеня пошкодження застрахованого житлового будинку (87 %).
 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.
 
Згідно з положеннями статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
 
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім`я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім`я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов`язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.
 
Страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.
Страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством (частини перша, друга й четверта статті 9 Закону України «Про страхування»).
При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом (частина п`ятнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
 
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування (частини шістнадцята та сімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
 
Правовідносини між страхувальником ОСОБА_1 і страховиком ПАТ  НАСК «Оранта» регулюються положеннями глави 67 розділу ІІІ книги п`ятої ЦК України, Законом України «Про страхування», договором страхування майна та тварин, що належать громадянам від  21 листопада 2012 року № 0018197, укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ НАСК «Оранта», і Правилами добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту) вантажів та багажу (вантажобагажу) № 97, затвердженими рішенням Правління НАСК «Оранта» від 23 січня 2007 року № 29/1, (надалі - Правила).
 
Пунктом 7.7 Правил встановлено, що якщо страхова сума виявиться більшою від вартості майна, прийнятого на страхування, договір діє у тій частині страхової суми, яка не перевищує його вартості, а сплачена зайва частина страхової премії поверненню не підлягає.
 
Відповідно до пункту 12.14 Правил розмір страхового відшкодування внаслідок загибелі (знищення), пошкодження або втрати застрахованого майна не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (вигодонабувач), якщо договором страхування не буде передбачено відшкодування непрямих збитків страхувальника, пов`язаних з перервою в його виробничій чи господарській діяльності, а також інших можливих додаткових витрат страхувальника, які виникли у зв`язку з  настанням страхового випадку згідно з умовами, визначеними у додатку 2 до цих Правил.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у  передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
 
Відповідно до пункту 11.1.7 Правил страховик має право, якщо інше не обумовлено договором страхування, відстрочити виплату страхового відшкодування у разі, якщо за фактом події, яка може бути визнана страховим випадком, проводиться досудове слідство або порушено кримінальну справу - до закінчення (призупинення) досудового слідства або винесення судового рішення з кримінальної справи й надання страховику відповідних документів.
 
Аналізуючи наведені вище норми страхового законодавства України в  сукупності з положеннями Правил та договору страхування від 21 листопада 2012 року серії МТ № 0018197, колегія суддів вважає, що апеляційний суд не розмежував зміст понять «страхова сума», «страхове відшкодування» та «матеріальний збиток».
 
Визначена сторонами у договорі страхування від  21 листопада 2012 року № 0018197 страхова сума у розмірі 120 000 грн встановлює межі, відповідно до яких страховик визначає розмір страхового відшкодування. При цьому розмір страхової суми при страхуванні майна визначається сторонами в межах вартості майна, якщо інше не передбачено, зокрема, домовленістю сторін.
 
Однак, як зазначено у пункті 7.7 Правил, якщо страхова сума виявиться більшою від вартості застрахованого майна, договір діє у розмірі страхової суми, яка не перевищує його вартості.
 
Встановивши, що відповідно до пункту 4 договору дарування від 11 липня 2012 року загальна вартість нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 59 473 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру страхового відшкодування залежно від цієї суми.
 
При цьому судом першої інстанції враховано, що страхове відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, якого зазнав страхувальник (87 % від вартості майна), а тому висновок суду про відмову у задоволенні позову в частині відмови ОСОБА_1 у  стягненні з ПАТ «НАСК «Оранта» грошових коштів у вигляді невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 52 658,49 грн є правильним.
 
Позивач не довів належними та допустимими доказами той факт, що розмір матеріальних збитків, визначений страховиком, не відповідає дійсним збиткам, питання про призначення відповідної експертизи під час розгляду справи він не порушував.
 
З огляду на похідний характер вимог про стягнення інфляційних втрат за прострочення платежу (від суми 52 658,49 грн) у розмірі 53 279,86 грн та трьох процентів річних від простроченої суми (52 658,49 грн) у розмірі 5 598,69 грн від вимоги про стягнення грошових коштів у вигляді невиплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 52 658,49 грн, відмова суду першої інстанції в цій частині також є правильною, з огляду на безпідставність позовних вимог.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, апеляційний суд зазначив ті ж самі мотиви, на які посилався суд першої інстанції у цій частині, відмовляючи у задоволенні позову, не обґрунтувавши, які саме норми матеріального чи процесуального права порушив районний суд.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є помилковими, що суд першої інстанції належним чином обґрунтував.
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та застосовані норми права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Статтею 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Харківської області від  30 січня 2018 року скасувати. Рішення Зміївського районного суду Харківської області від  24  жовтня 2017 року залишити в силі.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець 
 
                                                                                                           Ю. В. Черняк