ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року	Львів	Справа № 569/21680/19 пров. № А/857/4809/20	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Галаз Ю.А.
за участю позивача:                                         ОСОБА_1 
представника позивача:                                  Курись О.П.
представника відповідача:                             Кириченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2020 року (рішення ухвалене о 15:16 год. у м. Рівне судом у складі головуючої судді Панас О.ВР.С., повний текст рішення виготовлено 10.03.2020) у справі 569/21680/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Саванюкова Андрія Генадійовича   про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                     ВСТАНОВИЛА:

У листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Саванюкова Андрія Генадійовича про визнання протиправною та скасування постанови № 826-ДК/0000517По/08/011-19 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. та закриття провадження у справі.
Позивач позовні вимоги мотивувала тим, що оскаржувані дії суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративне правопорушення, а також прийняття 14.11.2019 р. рішення у формі постанови у справі про адміністративне правопорушення, здійснені з порушенням гарантованих нормами міжнародного права та Конституції України прав громадянина та людини, направлена на неправомірне притягнення її до адміністративної відповідальності та незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, особою, що не уповноважена здійснювати розгляд справи та приймати оскаржуване рішення.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову № 826-ДК/0000517По/08/011-19 по справі про адміністративне правопорушення, винесену 14.11.2019 Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Саванюковим Андрієм Геннадійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн., а провадження закрито. 
Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необгурнтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно із ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що  28.10.2019 р. державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Саванюковим А.Г. було проведено перевірку, у результаті якої зроблено висновок, що громадянка ОСОБА_1 фактично використовує земельну ділянку комунальної власності категорія - землі житлової та громадської забудови, яка розташована поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером 5610100000:01:010:0155, яка їй належить на праві приватної власності площею 0,0003 га без належних правовстановлюючих документів.
Вищевказані обставини зафіксовані у Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 13.11.2019 №826-ДК/880/АП/09/01/-19 та Акті обстеження земельної ділянки від 13.11.2019 №826-ДК/22/АО/10/01/-19.
За результатами перевірки, 14.11.2019 інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення № 826-ДК/0000517П/07/01/-19), який вручено особисто позивачу ОСОБА_1 , яка надала пояснення, що з протоколом не згідна, самозахоплення землі не вчиняла.   
Як слідує із змісту вказаного протоколу, що став підставою для прийняття оскаржуваного рішення, 13.11.2019 громадянка ОСОБА_1 самовільно зайняла земельну ділянку загальною площею 0.0003 га. шляхом влаштування бетонних сходів за рахунок земель запасу комунальної форми власності територіальної громади м.Рівне.
14.11.2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Саванюковим А.Г. винесено постанову № 826-ДК/0000517По/08/011-19 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.
Не погодившись із вказаною постановою відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Статтею 53-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як зазначено у оскаржуваній постанові, за згадане порушення, тобто порушення вимог ст.ст.125,126 ЗК України, передбачена відповідальність згідно з ст.53 -1 КУпАП.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За вимогами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).
В постанові від 14.03.2019 у справі № 902/341/17 Верховний Суд зазначив наступне, у вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. Відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, зокрема з огляду на правомірність набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна.
Так, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.07.2007 ОСОБА_1 набула права власності на 36/100 частини корпусу ливарного цеху, літ «А-2» за адресою АДРЕСА_1 (праву та ліву частини будівлі за виключенням середньої частини). У зв`язку з набуттям права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2010 №1080 набула права власності на земельні ділянки кадастровий номер 5610100000:01:010:0156 площею 0,081 га та кадастровий номер 5610100000:01:010:0155 площею 0,042 га, що підтверджується відповідними державними актами. 
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.2012 ОСОБА_1 набула права власності на 64/100 частини корпусу ливарного цеху, літ «А-2» за адресою АДРЕСА_1 (середня частина будівлі), до якої примикають інші бетонні сходи. 
Після набуття права власності на об`єкт нерухомого майна у 2013 році проведено реконструкцію належного об`єкту нерухомого майна під майстерню з ремонту автомобілів, який введений в експлуатацію відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що зареєстровано Інспекцією ДАБІ у Рівненській області 23.12.2013 за №РВЗ 13357931. На час набуття права власності на існуючий об`єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано в установленому законом порядку, бетонні сходи, які є конструктивним елементом будівлі існували. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що ні в протоколі, ні в долучених до протоколу матеріалів не зазначено на підставі яких доказів, державний інспектор дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 здійснила влаштування бетонних сходів. В той же час у відповідності до акту складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудування від 12.07.2019 №99-ПП факту самовільного будівництва ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. 
Крім цього, судом встановлено, що у відповідності до договору дарування від 22.03.2015 ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 9/100 частин приміщень майстерні по ремонту автомобілів (літ, А-2) по АДРЕСА_1 , до якої прилягають одні з двох бетонних сходів. Отже висновок інспектора щодо користування ОСОБА_1 двома бетонними сходами на час проведення перевірки та винесення оскаржуваної постанови є необґрунтованим.
Крім цього, судом першої інстанції допитувались свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які працювали на різних підприємствах за адресою: АДРЕСА_1 , та вказали, що будівельні роботи у період, починаючи з 1992 року, по влаштуванню сходів чи входів з фасадної частини не проводились, оскільки вони вже існували.
При цьому, відповідач у суді першої інстанції показав, що не проводив перевірку зареєстрованого права власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним інспектором проведено розгляд адміністративної справи відносно ОСОБА_1 за ст.53-1 КУпАП, без повного встановлення всіх обставин справи, та не підтверджені належними доказами.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Саванюкова А.Г. повноважень щодо складання протоколу та розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За приписами ст.ст.244, 255 КУпАП особою, уповноваженою розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, є громадський інспектор сільського господарства.
Відповідно до частини 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10 вересня 2014 року № 442 Державну інспекцію сільського господарства ліквідовано та покладено функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів - на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.
За змістом статті 6 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Відповідно до частини 1 пункту 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) реалізовує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Згідно пункту 1 Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Відповідно до пункту 4 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення; розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, та вживає заходів до її відшкодування в установленому законодавством порядку.
За приписами статей 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003 № 963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється шляхом проведення перевірок.
Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
-безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
-давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
-складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
-звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
З вказаних норм законодавства випливає, що за результатом проведення перевірки стану дотримання вимог земельного законодавства Держгеокадастр та його посадові особи в межах своїх повноважень мають право, зокрема, складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Саванюков А.Г. мав право складати протокол та розглядати справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.53-1 КУпАП.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції в цій частині ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Однак, зважаючи на те, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є вірним, то таке рішення підлягає зміні в частині мотивів задоволення адміністративного позову.
Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в певній мірі обґрунтованими, однак такими, що не спростовують висновок суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржену постанову суду першої інстанції змінити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2020 року в справі № 569/21680/19 змінити в частині мотивів задоволення позову.
В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 29.05.2020р.