ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 307/3343/16-ц
провадження № 61-47748 св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,          Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Вонігівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області, Тячівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року в складі судді Гримут В. І. та на постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року в складі колегії суддів Кожух О. А., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Вонігівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, Тячівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 та просив скасувати свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно  від 11 квітня 2005 року                       № НОМЕР_1, видане ОСОБА_3 на будинок за адресою: АДРЕСА_1. (далі - будинок), та визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку від 12 квітня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
 
В обґрунтування свїх вимог ОСОБА_1 зазначав, що в будинку проживали його батьки та його сестра й 11 квітня 2005 року його мати ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане на підставі рішення виконавчого комітету Вонігівської сільської ради  від 29 березня 2005 року № 5.
 
12 квітня 2005 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу продала будинок ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.
 
Листом від 27 жовтня 2016 року Архівний відділ Тячівської районної державної адміністрації на запит представника позивача повідомив, що в архівному відділі відсутнє рішення № 5 виконавчого комітету Вонігівської сільської ради від 29 березня 2005 року, а в рішенні цієї ж сільської ради № 2 від 29 березня 2005 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно» відсутні відомості про надання дозволу на оформлення                                права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно в АДРЕСА_1 .
 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважав, що Вонігівська сільська рада видала оспорюване свідоцтво під впливом обману й договір купівлі-продажу будинку також укладений під впливом обману.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Тячівського районного суду від 25 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів у встановленому законом порядку, які його права та законні інтереси порушені оскаржуваним свідоцтвом про право приватної власності на будинок і договором купівлі-продажу такого майна, оскільки він спадщину після смерті батьків не приймав, із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не звертався, забудовником нерухомого майна не був.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року - без змін. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних і допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
29 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області                            від 25 січня 2018 року та на постанову Закарпатського апеляційного суду                 від 25 жовтня 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Указує, що його мати неправомірно набула право власності на будинок, рішення виконкому Вонігівської сільської ради від 29 березня 2005 року № 5 не приймалося, на будинок не було правовстановлюючих документів, фактично він побудований за кошти позивача, не входив у спадкове майно після смерті батьків і має належати ОСОБА_1 на праві власності. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
Відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що батьки позивача: ОСОБА_4 , який помер                        ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 проживали в будинку за адресою:    АДРЕСА_1 
 
11 квітня 2005 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , видане на підставі рішення виконавчого комітету Вонігівської сільської ради  від 29 березня 2005 року № 5.
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 12 квітня 2005 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 вказаний будинок. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.
 
ОСОБА_1 з батьками не проживав, заяви про прийняття спадщини після смерті батька та матері не подавав, спадщину після їх смерті не прийняв.
 
Позов про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_1 в суд не пред`являв.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній               до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне 
застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до статті 15, частини пешої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. 
 
До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.
 
Частиною другою статті 16 ЦК України визначений вичерпний перелік способів захисту цивільних справ та інтересів судом. 
 
Системний аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права та припинення дій, які порушують це право.
 
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
 
Установивши, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, що будинок побудований ним і право власності на нього зареєстроване за ОСОБА_3 з порушенням закону, тобто відповідних вимог не пред`явив і не довів у встановленому законом порядку, які саме його права та законні інтереси порушені оскаржуваним свідоцтвом і договором купівлі-продажу будинку, суди зробили правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями  400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 січня              2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 жовтня                  2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук