ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2020 року                                                                                      Справа № 903/867/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м.Луцьк 
на рішення Господарського суду Волинської області, ухваленого 29.01.20р. суддею Вороняк А. С. о 13:42 год. у м.Луцьку, повний текст складено  10.02.20р. 
у справі № 903/867/19 
за позовом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м.Луцьк 
до   Ківерцівської районної ради, м.Ківерці Волинської області 
про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 у задоволенні позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до Ківерцівської районної ради про визнання незаконним та скасування рішення Ківерцівської районної ради від 16.08.2018р. №28/26 "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці" - відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- зазначає, що у зв`язку з тим, що прийняте Ківерцівською районною радою рішення №28/26 від 16.08.2018р. порушує право держави на оформлення права власності на нерухоме майно, а тому Головне управління звернулося до суду за захистом своїх прав;
- стверджує, що судом першої інстанції винесено рішення у даній справі, яке є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи. Зокрема, в рішенні суд першої інстанції, без посилання на будь-який нормативно-правовий акт, вказує на те, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (позивача) не є ознакою його права власності; баланс і власність це різні поняття; баланс є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства;
- звертає увагу суду на те, що наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. №73 затверджено Національне положення (Стандарт) бухгалтерського обліку і "Загальні вимоги до фінансової звітності". Відповідно до п.1 вказаного Національного положення баланс (звіт про фінансовий стан) - звіт про фінансовий стан підприємства, який відображає на певну дату його активи, зобов`язання і власний капітал; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому;
- обґрунтовує те, що оскільки нерухоме майно, що знаходиться по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці площею 111,4кв.м. перебуває на балансі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, то Головне управління на законних підставах претендує на оформлення вказаного майна у державну власність.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №903/867/19  у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І..
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 та призначено справу №903/867/19 до розгляду на 24.03.2020р. об 15:00год.. тощо.
18.03.2020р. на електронну адресу та 20.03.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Ківерцівської районної ради надійшла заява від 18.03.2020р. №029/04-01/9-20 про розгляд справи за відсутності її представника.
18.03.2020р. на електронну адресу та 20.03.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Ківерцівської районної ради надійшов письмовий відзив від 18.03.2020р. №130/04-01/2-20 на апеляційну скаргу, у якому просить рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - без задоволення.
19.03.2020р. на електронну адресу та 23.03.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшло клопотання від 18.03.2020р. №9-3-0.6-2110/2-20 про відкладення розгляду справу у зв`язку із запровадженням карантину.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2020р. у справі №903/867/19 розгляд апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 відкладено на 28.04.2020р. об 14:30год..
Пунктом 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України    від 03.03.2016р. №21 та погодженого наказом Державної судової адміністрації України 03.03.2016р. №41 передбачено, що відповідно до визначеного процесуальним законодавством принципу незмінності складу суду, розгляд справи, як правило, проводиться визначеною автоматизованою системою колегією суддів. Тимчасова відсутність судді-члена колегії, як правило, не може бути підставою для зміни складу колегії суддів. У разі неможливості продовження розгляду справи одним із суддів-членів колегії (призов на військову службу, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, довготривале перебування на лікарняному або у відпустці тощо) заміна судді-члена колегії здійснюється автоматизованою системою на підставі мотивованого розпорядження керівника апарату суду (або уповноваженої ним особи) на виконання службової записки судді-доповідача у справі з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду цієї справи у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення.
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Савченка Г.І. з 23.04.2020р. по 24.04.2020р. та з 27.04.2020р. по 30.04.2020р. включно судове засідання у справі №903/867/19, яке призначене на 28.04.2020р. не відбулось.
Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання у телефонному режимі, а також шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.
27.04.2020р. на електронну адресу та 29.04.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшло клопотання від 24.04.2020р. №9-3-0.6-2874/2-20 про відкладення розгляду справу   у зв`язку із запровадженням карантину.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 04.04.2020р.  розгляд справи №903/867/19 призначено на 12.05.2020р. об 15:00год..
12.05.2020р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Ківерцівської районної ради надійшла заява від 12.05.2020р. №178/04-01 12-20, у якій просить розглядати справу за відсутності її представника.
12.05.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшло клопотання від 08.05.2020р. №9-3-0.6-3116/2-20 про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину.
Розглянувши зазначене вище клопотання скаржника про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В даному випадку скаржником не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.
Водночас, судом враховується, що у апеляційній скарзі Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області чітко викладено свою позицію щодо оскарженого рішення суду першої інстанції.
Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.
Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Також, при розгляді вказаного клопотання судом враховано приписи ч.1 ст.273ГПК України, згідно якої апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Оскільки провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відкрито 11.03.2020р., то кінцевим терміном апеляційного розгляду є 12.05.2020р..
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. №540-IX, яким, зокрема, розділ Х "Прикінцеві положення" ГПК України доповнено пунктом 4, не було запроваджено змін до ст.273 ГПК України щодо продовження строків розгляду апеляційної скарги.
Водночас, скаржник не скористався своїм процесуальним правом участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами ст.197 ГПК України, не заявивши відповідного клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Крім того, суд призначаючи справу до розгляду, надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020р. про відкриття апеляційного провадження, ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 24.03.2020р. про відкладення розгляду апеляційної скарги, ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 04.05.2020р. про призначення справи до розгляду явка учасників у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Учасники у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, сторони у справі наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 12.05.2020р. не з`явилися, своїх повноважних представників не направили.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю сторін у справі.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, рішенням Волинської обласної ради народних депутатів №260 від 24.12.1991р. "Про розмежування майна між суб`єктами комунальної власності" затверджено перелік майна, що передається у власність районів. Згідно затвердженого переліку у власність районів передаються центральні районні лікарні, районні лікарні, дільничні лікарні, лікарські амбулаторії та інші об`єкти в галузі охорони здоров`я (а.с.57-61). 
Відповідно до рішення Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області №5 від 23.01.1992р. "Про розмежування майна між суб`єктами комунальної власності" було затверджено перелік майна, що передається у власність району. 
Згідно з переліком центральна районна лікарня передалася у власність району (а.с.62-6).  Майно лікарні включає, зокрема, і приміщення по вулиці Жовтнева, 3 в місті Ківерці про що свідчить інвентарна картка №0001(а.с.56).
У відповідності до рішення Ківерцівської районної ради від 22.12.2004р. №18/27 "Про частину приміщення стоматологічного відділення Ківерцівської центральної районної лікарні" на баланс Ківерцівського районного відділу земельних ресурсів передано частину нежитлового приміщення стоматологічного відділення лікарні площею 70,8м.кв по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці (а.с.15). 
Рішенням Ківерцівської районної ради від 14.03.2006р. №25/21 "Про передачу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міста району" на баланс Ківерцівського районного відділу земельних ресурсів в межах спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міста району, з балансу Ківерцівської центральної районної лікарні також було передано частину приміщення лікарні, яка межує з відділом земельних ресурсів, а саме чотирьох кабінетів та прибудови площею 97,5кв.м.(а.с.16).
19.09.2012р. рішенням Ківерцівської районної ради №14/29 "Про надання дозволу на реконструкцію та переобладнання приміщення" надано дозвіл управлінню Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області на проведення реконструкції згаданих вище приміщень і переобладнання їх під архів державного фонду документації із землеустрою та службове житло (а.с.17). 
29.03.2013р. рішенням Ківерцівської районної ради №35 частину приміщення, яке переобладнане під службове житло (п`ятикімнатна квартира загальною площею 111,4м.кв, житловою площею 58,4м.кв.) було включено до числа службових (а.с.18). 
Рішенням Ківерцівської районної ради від 25.06.2015р. №36/24 "Про частину колишнього приміщення стоматологічного відділення лікарні, переобладнаного під архів, по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці", передано з балансу відділу Держземагентства у Ківерцівському районі Волинської області на баланс КЗ "Ківерцівський РЦПМСД" частину колишнього приміщення стоматологічного відділення лікарні, переобладнаного під архів площею 43,8кв.м. (а.с.19).
23.09.2016р. рішенням Ківерцівської районної ради №75 "Про виведення житлового приміщення з числа службових" приблокований одноквартирний будинок по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці був виключений з числа службового (а.с.20).
16.05.2017р. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області звернулося з клопотанням №7-3-0.6-4608/2-17 до Ківерцівської районної ради про розгляд питання передачі нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці площею 111,4м.кв. у власність держави в особі Головного управління (а.с.32-33).
Рішенням Ківерцівської районної ради від 22.11.2017р. №21/16, Ківерцівською районною радою відмовлено Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі у власність зазначеного нерухомого майна (а.с.35).
В подальшому, за клопотанням позивача про повторний розгляд питання щодо передачі в державну власність нерухомого майна (а.с.36-37), 16.08.2018р. Ківерцівською районною радою прийнято рішення №28/26 "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці", у якому підставою відмови є посилання на рішення виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 24.12.1991р. №260 та виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області від 23.01.1992р. №5 (а.с.13).
Так, рішенням Ківерцівської районної ради від 16.08.2018 №28/27 "Про нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці ", районна рада вирішила повернути з балансу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області нерухоме майно площею 124, 5кв.м. по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці ,  доручила заступнику голови районної ради Чигрин Т.Г. звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про зняття майна з їхнього балансу, а також вирішила утворити комісію з питання передачі майна, прийняти його та поставити на баланс Ківерцівської районної ради (а.с.65).
За вказаних обставин, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області звернулося до Господарського суду Волинській області з позовом до Ківерцівської районної ради  про визнання незаконним та скасування рішення №28/26 "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці".
Обґрунтовуючи позовну заяву, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області посилається на те, що 16.08.2018р. Ківерцівською районною радою прийнято рішення №28/26 "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій в місті Ківерці", де підставою відмови є посилання на рішення виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 24.12.1991р. №260 та виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області від 23.01.1992р. №5. 
Зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області вважає зазначену вище відмову безпідставною та такою, що порушує їхнє право власності на нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці площею 111,4кв.м.. 
Таким чином, враховуючи наведене, у Головного управління Держгеокадастру у Волинській області  відсутня можливість оформлення права власності держави на нерухоме майно, що знаходиться по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці площею 111,4кв.м. та унеможливлює виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016р. №803-р та листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 19.07.2018р. №24-28-0.16-7947/2-18 про вжиття заходів, щодо реєстрації права власності на державне майно.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.11.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі №903/867/19, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.12.2019р.. 
02.12.2019 до Господарського суду Волинської області від відповідача надійшов відзив №475/04-04/2-19 від 28.11.2019р., в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, відповідач вказує, що рішення Ківерцівської районної ради №28/26 від 16.08.2018р. прийняте відповідно до вимог чинного законодавства та в межах її повноважень. Зазначив, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області №5 від 23.01.1992р. "Про розмежування майна між суб`єктами комунальної власності" було затверджено перелік майна, що передається у власність району. Згідно переліку центральна районна лікарня є суб`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міста району. Майно лікарні включає, зокрема, і приміщення по вулиці Жовтнева, 3 в місті Ківерці. Рішеннями відповідача вказане майно передавалося з балансу Ківерцівської центральної районної лікарні на баланс Ківерцівського районного відділу земельних ресурсів, однак вказане майно не передавалось у власність позивача. Водночас, баланс і власність це різні поняття. Баланс підприємства чи організації є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна чи обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав перебування майна у володінні підприємства. Вказує, що майно, по вулиці Жовтнева, 3 в місті Ківерці залишається у спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міста району, тобто право розпоряджатися, володіти і користуватися цим приміщенням має Ківерцівська районна рада. Крім того, рішенням відповідача №28/27 від 16.08.2018р. "Про нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці" Ківерцівська районна рада вирішила повернути з балансу позивача нерухоме майно площею 124,5кв.м. по вулиці Жовтневій та поставити його на баланс відповідача.
Також, на обґрунтування відзиву покликається на те, що рішення Ківерцівської районної ради № 28/26 від 16.08.2018р. "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці" та  рішення №28/27 "Про нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці " є законними, прийнятими у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України. Крім того, зазначає, що нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ і міст району, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 24.12.1991р. №260 "Про розмежування майна між суб`єктами комунальної власності" та Виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області від 23.01.1992р. №5 "Про розмежування майна між суб`єктами комунальної власності".  Крім цього на даний час Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не передано нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці на баланс районної ради, у зв`язку з чим останніми не оформлено право комунальної власності на дане нерухоме майно. 
У судовому засіданні Господарського суду Волинської області 04.12.2019р. оголошено перерву до 23.12.2019р..
11.12.2019 до Господарського суду Волинської області від позивача надійшла відповідь на відзив №17-3-0.6-8489/2-19 від 09.12.2019, в якому позовні вимоги просить задовольнити.
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
У відповідності до ст.2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (Закон №280/97-ВР), місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 
Згідно ч.2 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
У відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування законом.
За приписами п.20 ч.1 ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання  щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до ч.1, 5-6 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. 
Згідно ч.1-2 ст.5 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" (з наступними змінами та доповненнями), передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням:  сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об`єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад; районних, обласних рад - щодо об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад. Передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за наявності згоди на передачу Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів, визначених в абзацах другому, третьому та п`ятому частини першої статті 2 цього Закону (цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі приміщення (після виділення їх в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) на підставі розподільного балансу), об`єкти незавершеного будівництва); акції (частки, паї), що належать державі або суб`єктам права комунальної власності у майні господарських товариств), або органів, уповноважених управляти державним майном, - щодо окремого індивідуально визначеного майна підприємств (крім нерухомого майна).
Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2018р. Ківерцівською районною радою прийнято рішення №28/26 "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці", у якому підставою відмови є посилання на рішення виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів від 24.12.1991р. №260 та виконавчого комітету Ківерцівської районної ради народних депутатів Волинської області від 23.01.1992р. №5(а.с.13).
Головне управління Держгеокадастру у Волинській області вважає зазначену вище відмову (рішення Ківерцівської районної ради №28/26 від 16.08.2018р.) безпідставною та такою, що порушує їхнє право власності на нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці площею 111,4кв.м..
При цьому, слід звернути увагу на те, що позивач не оскаржує саму процедуру прийняття оскаржуваного рішення, однак вважає його протиправним, так як майно по вул.Жовтневій, 3 в місті Ківерці перебувало на балансі позивача.
Конституція України визнає право за органами місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України, що цілком узгоджується з положеннями п.2 ст.4 Європейської Хартії місцевого самоврядування, відповідно до змісту якого місцева влада в межах закону має повне право вирішувати будь-яке питання, що не вилучено із сфери її компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу.
Отже, з огляду на встановлені обставини та з урахуванням наведених вище положень законодавства, враховуючи не оскарження позивачем процедури прийняття спірного рішення, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що рішення Ківерцівської районної ради від 16.08.2018р. №28/26 "Про відмову Головному управлінню Держгеокадастру у Волинській області у передачі в державну власність нерухомого майна по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці" було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. 
Водночас, судом не беруться до уваги доводи позивача, що рішення Ківерцівської районної ради №28/26 від 16.08.2018р. порушує їхнє право власності на нерухоме майно по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці площею 111,4кв.м. з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Частинами 4-6, 8 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Рішеннями відповідача від 22.12.2004р. №18/27 та від 14.06.2006р. №25/21 на баланс Ківерцівського районного відділу земельних ресурсів (правонаступником якого є позивач) передано: частину нежитлового приміщення стоматологічного відділення лікарні площею 70,8м.кв по вулиці Жовтневій, 3 в місті Ківерці та частину приміщення лікарні, яка межує з відділом земельних ресурсів, а саме чотирьох кабінетів та прибудови площею 97,5кв.м..
Перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (позивача) не є ознакою його права власності. Баланс і власність це різні поняття. Баланс є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства.       
Відповідно до п.3.21 ДБН А.2.2-3:2014 "Склад та зміст проектної документації на будівництво", затвердженого наказом Мінрегіону України від 04.06.2014 N 163, реконструкція - перебудова прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин       (за умови їх автономності).
Враховуючи зазначене, реконструкція є зміною характеристик об`єкта нерухомого майна та є створенням нової речі.
За приписами ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
Водночас судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів створення нової речі, державної реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за результатами  реконструкції та переобладнання. 
При цьому, відповідачем зазначене нерухоме майно не відчужувалося, лише надавався дозвіл на його реконструкцію та переобладнання.
За вказаних обставин, Ківерцівська районна рада, яка є суб`єктом владних повноважень та здійснювала владні управлінські функції на основі законодавства, відмовляючи позивачу та приймаючи оскаржуване рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення свого права на оформлення права власності на нерухоме майно зі сторони відповідача. 
Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржниками не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційних скаргах.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                      
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м.Луцьк залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 29.01.2020р. у справі №903/867/19 - без змін.
2. Справу №903/867/19 повернути до Господарського суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "13" травня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.