ПОСТАНОВА
Іменем України

28 травня 2020 року 
Київ
справа №826/87/16
адміністративне провадження №К/9901/26317/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 (суддя Земляна Г.В., судді: Межевич М.В., Сорочко Є.О.)
у справі № 826/87/16
за позовом Публічного акціонерного товариства «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» 
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

      У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» (далі - позивач, ПАТ «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16 вересня 2014 року №1300/26-55-22-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 108 761,00 грн, в тому числі за основним платежем - 87 009,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 752,00 грн. 
Постановою Окружного адміністративного суду  м. Києва від 16.06.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 скасовано постанову Окружного адміністративного суду  м. Києва від 16.06.2016 та задоволено позовні вимоги. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 і залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду  м. Києва від 16.06.2016.
Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що з наданих позивачем до перевірки документів неможливо підтвердити витрати понесені позивачем на виконання умов договорів, укладених з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Інших доводів касаційна скарга не містить.
Позивач письмово проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, а тому просив касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2018 касаційну скаргу було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 04.08.2014 по 15.08.2014 ( перевірка продовжувалася на 5 робочих днів на підставі наказу від 15.08.2014 № 2440), на підставі наказу від 04.08.2014 № 2300, направлень від 04.08.2014 № 1642, № 1641, згідно із підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та у зв`язку з надходженням постанови старшого слідчого в особливо тяжких справах Генеральної прокуратури України, старшого радника юстиції Григоріва В.Б. посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Проектно-технологічний інститут «Київоргбуд» з питань дотримання правильності обчислення, повноти та своєчасності внесення підприємством до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.07.2011 по 30.06.2014, за результатами якої складено акт від 01.09.2014 № 825/26-55-22-01/04012951 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України.
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.09.2014 № 1300/26-55-22-01, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 108 761 грн, з яких 87  009 грн - за основним платежем та 21  752 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що надані позивачем документи, на думку суду, не дають суду можливості встановити реальність здійснених операцій та факт використання в господарській діяльності позивача придбаних послуг, а лише фіксують господарські операцій з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Наявні в матеріалах справи докази не дають змоги ідентифікувати участь ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у наданні послуг з вивезення будівельного сміття та топографо-вишукувальних і камеральних робіт, та наявність у них виробничих потужностей (персоналу, приміщень, відповідної кваліфікації тощо) чи встановити факт залучення третіх осіб для виконання обумовлених договорами послуг; позивачем також не спростовано можливість самостійного виконання вказаних вище робіт та послуг.
Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходив з такого. 
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України  для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить  відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту  14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. 
Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України ( в редакції,  яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку(підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, між ПАТ "ПТІ "КИЇВОРГБУД" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг від 24 травня 2013 року №1, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки по наданню послуг вантажників для ручного навантаження будівельного сміття на автомобілі виконавця та послуг з вивозу цього сміття з території замовника, що знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Суворова, 4/6 .
Відповідно до пункту 2.1 договору, вартість послуг за місяць визначається у відповідному акті надання послуг.
Замовник здійснює оплату безготівковим розрахунком шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця (пункт 2.2 договору).
На підтвердження виконання умов договору про надання послуг вантажників для ручного навантаження будівельного сміття на автомобілі виконавця та послуг з вивозу цього сміття з території замовника від 24 травня 2013 року №1 позивачем надано акти надання послуг від 07 червня 2013 року, 19 червня 2013 року, 20 червня 2013 року, 29 червня 2013 року, 10 липня 2013 року, 12 липня 2013 року, 25 липня 2013 року, 31 липня 2013 року, 03 серпня 2013 року, 22 серпня 2013 року, 30 серпня 2013 року, 12 вересня 2013 року, 16 вересня 2013 року, 23 вересня 2013 року, 04 жовтня 2013 року, 18 жовтня 2013 року, 31 жовтня 2013 року, 18 листопада 2013 року, 02 грудня 2013 року, 11 грудня 2013 року, 30 грудня 2013 року (а.с.68-88 т.1).
Вказані документи, містять всю необхідну інформацію про зміст та обсяг проведеної господарської операції наданої послуги.
При цьому слід зазначити, що відповідачем не оспорюється та обставина, що документи складені належним чином, мають всі необхідні реквізити та підтверджують право позивача на податковий кредит.
Крім того, позивачем надано суду свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яке свідчить, що на час укладення спірного договору контрагент позивача був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Також, в матеріалах справи також міститься свідоцтво платника єдиного податку ОСОБА_1 , відповідно до якого, видом господарської діяльності ОСОБА_1 є діяльність автомобільного транспорту.
Крім того, до суду надано докази сплати позивачем грошових коштів платіжних доручень від 07 червня 2013 року №615 на суму 6 350,00 грн., від 07 червня 2013 року №619 на суму 6 350,00 грн., 20 червня 2013 року №677 на суму 2 000,00 грн., від 21 червня 2013 року №682 на суму 1 400,00 грн., від 03 липня 2013 року №718 на суму 1 000,00 грн., від 11 липня 2013 року №756 на суму 1 000,00 грн., від 16 липня 2013 року №783 на суму 700,00 грн., від 26 липня 2013 року №831 на суму 1 500,00 грн., від 01 серпня 2013 року №860 на суму 8 600,00 грн., від 13 серпня 2013 року №907 на суму 1 000,00 грн., від 22 серпня 2013 року №967 на суму 9 300,00 грн., від 03 вересня 2013 року №990 на суму 1 000,00 грн., від 13 вересня 2013 року №1047 на суму 12 000,00 грн., від 19 вересня 2013 року №1062 на суму 1 500,00 грн., від 23 вересня 2013 року №1087 на суму 4 580,00 грн., від 04 жовтня 2013 року №1143 на суму 9 700,00 грн., від 18 жовтня 2013 року №1208 на суму 9 700,00 грн., від 01 листопада 2013 року №1281 на суму 6 600,00 грн., від 18 листопада 2013 року №1342 на суму 7 300,00 грн., від 02 грудня 2013 року №1396 на суму 12 300, грн., від 16 грудня 2013 року №1486 на суму 6 200,00 грн., від 30 грудня 2013 року №1563 на суму 6 300,00 грн.
Також, слід зазначити, що отримані від спірного договору послуги були використані позивачем у власній господарській діяльності при проведенні ремонтних робіт нежилого приміщення.
Позивачем, в суді апеляційної інстанції надано документи на підтвердження обсягів вивезеного сміття.
Так, з матеріалів справи вбачається, що Публічному акціонерному товариству "Проектно-технологічний інститут "Київоргбуд" на праві приватної власності належать нежилі приміщення площею 6174,10 кв.м, які розташовані в м . Києві по вул. Суворова №4/6 (літера А). вказана обставина підтверджена свідоцтвом про право власності від 10.09.2012 року №734-В (а.с.89) та рішенням про реєстрацію права власності від 19.09.2012 року (а.с.90).
Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у 2013 році проводились ремонтні роботи в приміщеннях будівлі за адресою м. Києві по вул. Суворова №4/6 . На підтвердження даних обставин, позивачем надано договір від 02.01.2013 року №1, укладений між позивачем та ПП «Рітур» (а.с.91-92 т.1), договір від 22.07.2013 року №Л-368, укладений між позивачем та ТОВ «Енерджі Сервіс» (а.с.95-96 т.1), договір від 30.07.2013 року №Л-368/1, укладений між позивачем та ТОВ «Енерджі Сервіс» (а.с.99-100 т.1), договір від 30.10.2013 року №Л-517, укладений між позивачем та ТОВ «Енерджі Сервіс»  (а.с.105-106 т.1), договір підряду від 10.06.2013 рок №7/1, укладений між позивачем та ТОВ «Вікторія люкс буд»  (а.с.113-114 т.1).
Тобто, послуги з вивозу сміття за спірним договором надавались позивачу у зв`язку з проведенням останнім ремонтних робіт в нежилих приміщеннях за адресою м. Києві по вул. Суворова №4/6 з метою в подальшому здавати їх в оренду.
Так, позивачем надано акти прийому-передачі приміщення, відповідно до яких позивач (Орендодавець) передав у оренду нерухоме майно - частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою м. Київ, вул. Суворова, 4/6 , зокрема, актом від 12.12.2013 року передано частину нежилого приміщення Громадському об`єднанню «Центр ЮЕЙ» на підставі договору оренди №44/13-13 від 22.11.2013 року (а.с.120 т.1), актом від 04.12.2013 року передано частину нежилого приміщення ТОВ «Інтернет Медіа» на підставі договору оренди №45/13-13 від 22.11.2013 року (а.с.121 т.1), актом від 01.01.2014 року передано частину нежилого приміщення Громадській організації «Громадське телебачення» на підставі договору оренди №48/13-13 від 20.12.2013 року (а.с.117 т.1), актом від 01.05.2014 року передано частину нежилого приміщення Громадській організації «Громадське телебачення» на підставі договору оренди №48/13-13 від 20.12.2013 року (а.с.118 т.1), актом від 01.03.2015 року передано частину нежилого приміщення Громадській організації «Громадське телебачення» на підставі договору оренди №48/13-13 від 20.12.2013 року (а.с.119 т.1).
Також, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договори на виконання топографо-вишукувальних робіт від 25 квітня 2013 року №13-1, від 03 червня 2013 року №13-02, від 01 серпня 2013 року №13-03, від 08 липня 2013 року №13-04, від 08 липня 2013 року №13-05 та від 03 вересня 2013 року №13-06, відповідно до умов яких, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню топографо-вишукувальних та камеральних робіт.
Відповідно до пункту 2.1 договорів, вартість робіт та порядок розрахунків здійснюється згідно кошторису №1, який додається до договорів і є його невід`ємною частиною.
При закінченні робіт виконавець передає замовнику акт здачі-приймання топографо-вишукувальних робіт та технічний звіт в 4-х примірниках.
На підтвердження виконання умов договорів на виконання топографо-вишукувальних робіт від 25 квітня 2013 року №13-1, від 03 червня 2013 року №13-02, від 01 серпня 2013 року №13-03, від 08 липня 2013 року №13-04, від 08 липня 2013 року №13-05 та від 03 вересня 2013 року №13-06 позивачем надано кошториси на проектні (вишукувальні) роботи до зазначених Договорів.
Крім того, за результатами проведення господарської операції між позивачем та ФОП ОСОБА_2 підписано акти здачі-прийомки проектно-вишукувальних робіт від 20 травня 2013 року №13-1а, від 18 червня 2013 року №13-02, від 12 серпня 2013 року №13-03, від 23 липня 2013 року №13-04, від 23 липня 2013 року №13-05, від 18 вересня 2013 року №13-06, копії технічних звітів від 03 червня 2013 року №13-02, від 01 серпня 2013 року №13-03, від 08 липня 2013 року №13-04, від 08 липня 2013 року №13-05 та від 03 вересня 2013 року №13-06.
Також, позивачем долучено до матеріалів справи пояснювальні записки по виконанню робіт за спірними договорами (а.с.136-194 т.2)
Крім того, до суду надано докази сплати позивачем грошових коштів платіжних доручень від 24 травня 2013 року №550 на суму 50 000,00 грн., від 07 червня 2013 року №614 на суму 28 016,48 грн., від 27 червня 2013 року №703 на суму 30 000,00 грн., від 26 липня 2013 року №839 на суму 21 000,00 грн., 21 серпня 2013 року №953 на суму 51 000,00 грн., від 15 жовтня 2013 року №1194 на суму 21 000,00 грн., від 23 квітня 2014 року №472 на суму 45 000,00 грн., від 07 травня 2014 року №544 на суму 32 000,00 грн., від 21 червня 2013 року №678 на суму 14 669,95 грн., від 25 грудня 2013 року №1549 на суму 25 753,00 грн., від 31 липня 2013 року №858 на суму 3 500,74 грн., від 31 липня 2013 року №859 на суму 16 244,54 грн., від 14 жовтня 2013 року №1179 на суму 3 376,35 грн.
Крім того, позивачем на вимогу суду апеляційної інстанції надано технічні звіти за спірними договорами.
Так, дослідивши вищевказані звіти судом апеляційної інстанції встановлено, що вони виконані на виконання договірних зобов`язань та підтверджують фактичне здійснення проектно-вишукувальних робіт.
Зокрема, позивачем проведено проектно-вишукувальні роботи по об`єкту ПЛ 110 кВ «Проект реконструкції транзиту ПЛ-110 кВ» Бар 330-Чернятин-Жмеринка» відповідно до поставленого та погодженого завдання.
За результатами проведення цих робіт позивачем зображено проекти реконструкції в масштабі 1:2000 з урахуванням відповідних перетинів.
Таким чином, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що в матеріалах справи в повному об`ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44 Податкового кодексу України і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.
В той час як судом першої інстанції безпідставно не враховано надані позивачем документи, не зазначено в чому полягають недоліки таких документів та які документи необхідно було надати позивачу для підтвердження реальності господарських операцій. 
Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність віднесення позивачем відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.
Виходячи з викладеного, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мала реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності віднесення відповідних сум до складу витрат по взаєморозрахунках з вказаним контрагентом за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.
В свою чергу, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення. 
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 у справі № 826/87/16 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко