ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/293/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача    Кузьменка В. В.,
                                     суддів Ганечко О. М., Василенка Я. М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020, - 
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 72060,29 грн. та стягнути з відповідача на його користь компенсації за неотримане речове майно у сумі 72060,29 грн.
Також просив зобов`язати відповідача провести нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 та стягнення заборгованості на користь позивача, зобов`язати нарахувати грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку позивачу як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки та стягнення на його коритись цієї грошової компенсації.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 позов задоволено повністю.
Крім того, додатковим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним додатковим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, як таке що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, є суб`єктивним та необґрунтованим, не відповідає завданню адміністративного судочинства та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зі змінами, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін в порядку письмового провадження. 
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи убачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 адміністративний позов задоволено повністю:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно у сумі 72060,29 грн та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно у сумі 72060,29 грн;
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 та стягнуто заборгованість на його користь;
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку ОСОБА_1 як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки та стягнути на його користь.
17.01.2020 позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказано, що позивачем здійснено оплату правової допомоги адвоката, та відповідно до ч. 1-5 статті 134 КАС України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката підлягають стягненню з відповідача на користь Позивача.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Вторих Аллою Вікторівною додано до матеріалів справи копії додаткової угоди від 15.01.2019, акту виконаних робіт (ознайомлення з документами, вивчення судової практики, підготовка процесуальних документів, та ін), оригінал квитанції про сплату послуг в сумі 3000,00 грн.
В апеляційній скарзі, відповідач робить висновок про те, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат, на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_2 є необґрунтованими та безпідставними.
Зазначає, що з наданого позивачем додатку № 1 до договору № 1/19 від 15.01.2019 убачається, що послуга, як-то: збір, вивчення та аналіз документів, моніторинг законодавства, побудова стратегії захисту не мають впливу на хід розгляду справи та не потребують спеціальних професійних навиків.
Наведене, на думку апелянта, спростовує доводи представника позивача, наведені на обґрунтування вимог щодо компенсування розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.
Положення ч. 1 ст. 139 КАС України визначають, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Як убачається з матеріалів справи, 15.01.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №000328 від 30.03.2017 було укладено договір № 1/19 про надання правової допомоги (юридичних послуг).
Відповідно до пунктів 1-2 Додатку №1 до вказаного договору, визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокату за надання правової допомоги у спорі «про визнання дій військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язання вчинити певні дії» та вартість послуг, а саме:
- збір, вивчення та аналіз документів - 2 год, вартість 500,00 грн;
- моніторинг законодавства та аналіз судової практики при вивченні матеріалів справи, побудова стратегії захисту прав клієнта - 2 год, вартість 500,00 грн;
- підготовка (направлення) позовної, заяви до Чернігівського окружного адміністративного суду «про визнання дій військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язання вчинити певні дії» - 4 години, вартість 2000,00 грн.
Факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору «Про надання правової допомоги (юридичних послуг)» 15.01.2019 № 1/19 та додатку №1 до договору, підтверджується актом прийомки-передачі виконаних робіт з розрахунком витраченого часу для підтвердження розміру оплати послуг адвоката.
Квитанцією від 05.02.2019 позивачем сплачено 3000,00 грн. - гонорар адвокату згідно договору 1/19 від 15.01.2019.
Апелянт вказував, що на підтвердження витрат на професійну правову допомогу представником позивача надано додаток № 1 до договору № 1/19 від 15.01.2019, однак, в жодному із вказаних документах не зазначено номеру справи, в рамках якої позивачу адвокатом надавалась правова допомога.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у вказаних документах зазначено предмет спору, а саме  «про визнання дій військової частини НОМЕР_1 протиправними та зобов`язання вчинити певні дії», та договір № 1/19 укладений сторонами 15.01.2019, до подання позовної заяви до суду та визначення судом номеру справи. Крім того, акт виконаних робіт від 04.02.2019 містить повну інформацію щодо обсягу виконаних адвокатом робіт, в тому числі реквізити номеру справи (а.с. 243). Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Розмір понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
За таких обставин, судова колегія вважає, що зі змісту поданих до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів убачається, що позивачу надавалася правнича допомога у передбаченому договором обсязі, понесені витрати є пропорційними предмету спору та обсягу проведеної роботи, а також підтверджують їх безпосередній зв`язок саме з даною справою. 
Викладене, у свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для стягнення витрат, понесених на отримання професійної правничої допомоги у межах розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Враховуючи, що при винесені рішення судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 252 КАС України суд правомірно ухвалив додаткове рішення.
Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного додаткового судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного додаткового рішення суду. 
Керуючись ст.ст. 242, 252, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           О. М. Ганечко 

                                                                                                    Я. М. Василенко

          Повний текст постанови виготовлено 27.04.2020