УХВАЛА

19 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 560/3403/19
адміністративне провадження № К/9901/12246/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 560/3403/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби з питань праці, третя особа Публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго» визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суд з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці щодо внесення припису за формою Н-9 на підприємство АТ "Хмельницькобленерго" з метою проведення повторного спеціального розслідування по факту нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 при виконанні обов`язків за посадою водія оперативно-виїзної бригади Ярмолинецького РЕМ ПАТ "Хмельницькобленерго" 08.01.2017;
- зобов`язати Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці (ЄДРПОУ 39793137) внести припис за формою Н-9 на підприємство АТ "Хмельницькобленерго" з метою проведення повторного спеціального розслідування по факту нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 08 січня 2017 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року, залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року, у задоволені позову відмовлено.
Слід зазначити, що судом першої інстанції справа з огляду на ч. 6 ст. 12 КАС України визнана справою незначної складності та розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Судом апеляційної інстанції справа розглядалася в порядку письмового провадження.
Відмовивши в задоволені позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції дійшли до висновку, що процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах (далі - підприємства) визначав Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, чинний до 01 липня 2019 року (далі - Порядок № 1232).
Відповідно до п. 36 Порядку № 1232 спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки, які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від ступеня тяжкості отриманих ними травм; випадки смерті працівників на підприємстві; випадки зникнення працівників під час виконання трудових (посадових) обов`язків; нещасні випадки, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого.
У зв`язку з невідповідністю випадку, що стався з позивачем 08 січня 2017 року зазначеним критеріям, з врахуванням того, що причиною встановлення ОСОБА_1 є загальне захворювання, а також приписів Порядку № 1232, випадок мав розслідуватися роботодавцем.
Згідно ст. 22 Закону України "Про охорону праці" роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
Зі змісту наведених норм слідує, що у разі незгоди потерпілого зі змістом акту про нещасний випадок, він може оскаржити його в адміністративному порядку до Управління Держпраці у Хмельницькій області, або в судовому порядку. При цьому, адміністративне оскарження повинно передувати судовому.
Позивач правом адміністративного оскарження не скористався, надавши перевагу судовому. При цьому, суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що відмова управління Держпраці у Хмельницькій області розслідувати нещасний випадок на виробництві зумовила прийняття рішення у справі 689/2426/18, яким позивачу відмовлено у задоволенні позову щодо визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом з підстав відсутності доказів.
В адвокатських запитах представника позивача № 5 від 02 червня 2017 року та № 12 від 01 грудня 2017 року не містилося вимог щодо внесення припису за формою Н-9 на підприємство ПАТ "Хмельницькобленерго" з метою проведення повторного спеціального розслідування по факту нещасного випадку. Також в них не оскаржені висновки акту проведення розслідування.
У той же час, скарга від 06 березня 2018 року подана в період судового оскарження висновків акту проведення розслідування, а звернення позивача в 2019 році було після судового оскарження.
При цьому, рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 06 березня 2019 року у справі № 689/2426/18, яке набрало законної сили, а також постановами Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2019 року та Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у вказаній справі встановлена правомірність та обґрунтованість висновків, викладених в акті проведення розслідування, а також заперечені твердження позивача, аналогічні викладеним ним в позовній заяві в цій справі.
Відповідно до ч. 4  ст. 78 КАС України  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктом 34 Порядку №1232 посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1.
Тобто, Упраління Держпраці у Хмельницькій області має право, а не обов`язок видати припис за формою Н-9.
Враховуючи, що правомірність проведення розслідування та правильність висновків, які сформовані за результатами його проведення, та відображені в акті проведення розслідування, затвердженого 16 січня 2018 року, встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, у відповідача не було та немає підстав для внесення припису за формою Н-9 на підприємство АТ "Хмельницькобленерго", яке є правонаступником ПАТ "Хмельницькобленерго".
Таким чином, відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності Управління Держпраці у Хмельницькій області щодо внесення припису за формою Н-9 на підприємство АТ "Хмельницькобленерго" з метою проведення повторного спеціального розслідування по факту нещасного випадку, що стався з позивачем при виконанні обов`язків за посадою водія оперативно-виїзної бригади Ярмолинецького РЕМ ПАТ "Хмельницькобленерго" 08 січня 2017 року.
У зв`язку з не встановленням судом протиправної бездіяльності відповідача, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Управління Держпраці у Хмельницькій області внести припис за формою Н-9 на підприємство АТ "Хмельницькобленерго" з метою проведення повторного спеціального розслідування по факту нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 08 січня 2017 року, слід відмовити.
У поданій касаційній скарзі позивач, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ст. 13 КАС України.
Згідно ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас п. 2 ч. 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судовому рішенні судів першої та апеляційної інстанції обставинами справи не дає підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 560/3403/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов