ПОСТАНОВА
Іменем України

16 березня 2020 року 
Київ
справа №826/3018/16
адміністративне провадження №К/9901/14698/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Желєзного І.В., судді Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом  Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,  Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області,  Управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області, треті особи: Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 ,   ОСОБА_5 ,   ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ,   ОСОБА_8 ,   ОСОБА_9 ,   ОСОБА_10 ,   ОСОБА_11  про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Горяйнова А.М., Коротких А.Ю., Файдюка В.В. від 22 квітня 2019 року, 

В С Т А Н О В И В :

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Державне науково-виробниче підприємство "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі також - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,  Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області,  Управління Пенсійного фонду України у Бородянському районі Київської області про визнання протиправними дій відповідачів з нарахування безпідставно призначених пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2; зобов`язання відповідачів припинити нарахування пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2 працівникам, які не працювали на ДНВП «Захід»; зобов`язання відповідачів перерахувати пільгові пенсії працівникам відповідно до їх стажу роботи на ДНВП «Захід» з моменту призначення пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2 до моменту вирішення справи судом; стягнення з відповідачів раніше сплачених коштів за неправомірно призначені пільгові пенсії за Списком № 1 та Списком № 2.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
06 березня 2019 року позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2019 року зазначена апеляційна скарга була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти календарних днів з моменту отримання копії вищезазначеної ухвали, шляхом подання до суду документа про сплату судового збору.  
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)  на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року по справі № 826/3018/16 повернуто скаржнику у зв`язку з невиконанням ухвали від 22 березня 2019 року, а саме неусуненням недоліків апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, вважаючи його прийнятим з порушенням норм процесуального права, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана до суду 21 травня 2019 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2019 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів, суддею-доповідачем визначено суддю Верховного Суду Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі 826/3018/16.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги, Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2019 року апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 лютого 2019 року у даній справі залишено без руху, запропоновано позивачу протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати суду документ про сплату судового збору.
Копію ухвали суду від 22 березня 2019 року позивач отримав 29 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Відтак, строк усунення недоліків апеляційної скарги сплинув 08 квітня 2019 року.
Разом з тим, оскільки станом на 22 квітня 2019 року скаржник не усунув зазначені в ухвалі від 22 березня 2019 року недоліки апеляційної скарги, апеляційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)  повернуто скаржнику.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно повернуто апеляційну скаргу у зв`язку з невиконанням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2019 року, оскільки 03 квітня 2019 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду було надіслано лист від 02 квітня 2019 року № 956 із документом про сплату судового збору, що є підтвердженням сплати судового збору. Крім того зазначає, що незаконне повернення скарги є позбавленням права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Від відповідачів відзиву на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає, а викладені у касаційній скарзі мотиви скаржника є прийнятні з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.        
Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Приймаючи рішення про повернення апеляційної скарги  Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що скаржник в установлений судом строк не усунув недоліки апеляційної скарги, оскільки станом на 22 квітня 2019 року відомості про здійснення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у справі № 826/3018/16 до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходили.
Механізм реалізації перевірки зарахування коштів судового збору визначений Законом України "Про судовий збір". Так, частиною другої статті 9 цього Закону передбачено, що суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Таким чином, обов`язок перевірки факту зарахування судового збору покладається на суд.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18.
Так, згідно з наданого скаржником до суду касаційної інстанції оригіналу документа (квитанції) останнім було сплачено 03 квітня 2019 року судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі (2067,00 грн), що свідчить про бажання апелянта усунути недоліки апеляційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк. Зазначена квитанція та лист скаржника, що спрямовані на усунення недоліків апеляційної скарги, були помилково подані до Окружного адміністративного суду м. Києва, що підтверджується відміткою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року.
Крім того, колегія суддів зазначає, що право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.
Слід зазначити, що частиною другою статті 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Суд виходить з того, що забезпечення конституційного права на апеляційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляційну скаргу.
Верховний Суд не ставить під сумнів, що підстави для усунення недоліків апеляційної скарги існували. Проте, приймаючи до уваги вимоги до апеляційної скарги, передбачені КАС України, суд дійшов висновку, що застосовані судом апеляційної інстанції наслідки є передчасними,  обмежили право на апеляційне оскарження (в аспекті доступу до суду) і стали перешкодою для захисту прав позивача.
Відтак, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу без наявних на те підстав, оскільки мав можливість перевірити зарахування коштів для сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у даній справі.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист; воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
У своєму рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України зробив наступний висновок: право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 36 рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France № 23805/94) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Такий підхід корелює з правовою позицією Європейського суду з прав людини, який у пункті 39 рішення по справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" (Garcia Manibardo v. Spain № 58695/97) зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "не примушує Держав-учасниць створювати апеляційні або касаційні суди. Однак, якщо такі суди існують, то гарантії, які передбачені статтею 6, повинні бути забезпечені".
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France № 29731 /96).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться в статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх „цивільних прав та обов`язків" (пункт 65 рішення у справі „Гофман проти Німеччини" (Hoffmann v. Germany № 34045/96) та пункт 122 рішення у справі „Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland № 30210/96).
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
Частиною першою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали судом першої інстанції та (або) суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом апеляційної інстанції на підставі неправильного застосування норм права повернуто апеляційну скаргу.
З огляду на викладене, ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року підлягає скасуванню, а справа - поверненню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, то в силу частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 359 КАС України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державного науково-виробничого підприємства "Захід" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                       І.В. Желєзний 
Судді:                                                                                  Я.О. Берназюк
                                                                                                            Н.В. Коваленко