ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України

03 березня 2020 року
м. Харків

Справа № 631/1296/19
Провадження № 22-ц/818/1946/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.
суддів        Кіся П.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Брулевича В.В.
Учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 
заінтересована особа – Нововодолазький районний відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу 
заапеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа – Нововодолазький районний відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, 
УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою у якій просив встановлення факту, що має юридичне значення а саме, що він – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Байжансай Чаяновського району Чимкенської області, Казахської РСР належить до німецької національності та зобов`язати Нововодолазький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про шлюб №112 від 28 серпня 1982 року, складеного на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в графі «національність» нареченого вказати « ОСОБА_4 » замість «росіянин».

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 грудня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як необґрунтовану та ухвалити нову якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Скарга містить посилання на те, що встановлення факту приналежності до німецької національності має для заявника, ОСОБА_1 , юридичне значення, оскільки дозволить йому впорядкувати документи, реалізувати право на власну національну ідентифікацію, набути повноправного членства Харківського обласного товариства німців «Відергебурт» та надасть можливість користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбаченні чинним законодавством Федеративної Республіки Німеччини.

На звернення до Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області заявнику  відмовлено у внесенні змін до актового запису цивільного стану від 20 липня 2019 року, оскільки на сьогодні відсутній механізм визнання належності особи до певної етнічної спільноти, так само як законодавчо не врегульовано саму процедуру встановлення національності особи. Вищезазначеним висновком від 20 липня 2019 року встановлено, що неможливо задовольнити прохання  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , про внесення змін до актового запису про шлюб № 112 від 28.08.1982 року складеного Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 щодо внесення змін у графу національність нареченого з «росіянин» на «німець» у зв`язку з відсутністю підстав.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

З огляду на вищезазначені обставини, у заявника виникла необхідність звернутися до суду за встановленням факту, що має юридичне значення, а саме, його приналежності до німецької національності, тому що ніяким іншим визначеним законом порядком даний факт встановити не можна.

Суд, позбавляє ОСОБА_1 права на справедливий розгляд справи відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, судом порушені його права передбачені Законом України «Про національні меншини», Цивільного Кодексу України та Рамковою конвенцією про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин".

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та предметну і суб`єктну юрисдикцію. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

Чинне законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність. Такі відомості не зазначаються і у актових записах.

Проте відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. А згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За правилами частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

А пунктом 2.13.2 Правил передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду.

З вимог заяви ОСОБА_1  про встановлення юридичного факту, убачається, що він  заявляє дві вимоги, перша з яких не може бути розглянута в порядку окремого провадження цивільного судочинства, оскільки встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі. Друга вимога по зобов`язанню внесення змін повинна розглядатись за правилами КАС України. 

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував правила п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України відмовивши у відкритті провадження у справі заяви, яка не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст. 251, п.1 ч.1 ст. 374, 375, ст.ст. 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.
Роз`яснити ОСОБА_1 , його право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   П.В. Кісь
                                                                              В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.