ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року 
м. Київ
Справа №  916/1666/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. – головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

секретар судового засідання – Корнієнко О.В.,

за участю представників:
Міністерства оборони України – Васильківського В.О., 
Фізичної особи-підприємця Канигіної Лариси Федорівни – Стеблевського А.О., 
Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління
військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» – Татарчук Р.О., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Канигіної Лариси Федорівни

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 (у складі колегії суддів: Таран С.В. (головуючий), Будішевська Л.О., Поліщук Л.В.)  
та рішення Господарського суду Одеської області від 19.08.2019 (суддя Рога Н.В.)
у справі № 916/1666/18
за позовом Міністерства оборони України
до Фізичної особи-підприємця Канигіної Лариси Федорівни
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача –  Концерну «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс»,
про усунення перешкод у користуванні майном, 

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року Міністерство оборони України (далі – Міністерство) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі – ФОП) Канигіної Л.Ф., у якому просило зобов`язати ФОП Канигіну Л.Ф. та будь-яких інших третіх осіб усунути перешкоди Міністерству у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 4958 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Базова, 20.
Позовні вимоги обґрунтовано неправомірними діями відповідача, який, не зважаючи на припинення договірних відносин з позивачем, чинить останньому перешкоди у користуванні торговельним місцем № 4958 по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок», чим заподіює Міністерству збитки та призводить до неможливості належного здійснення ним господарської діяльності.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.12.2018 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено  Концерн «Військторгсервіс» в особі філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» (далі – Концерн «Військторгсервіс»). 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.08.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019, позов задоволено частково. Зобов`язано ФОП Канигіну Л.Ф. усунути перешкоди Міністерству у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 4958 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Базова, 20. У решті позову відмовлено.
Судові рішення в частині задоволення позовних вимог мотивовано тим, що зобов`язання сторін, яке виникло на підставі укладеного між ними договору про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів від 01.08.2016 № ВКС-1256, припинилося з 01.06.2019 у зв`язку зі спливом строку дії зазначеного договору, що зумовлює відсутність правових підстав для користування відповідачем спірним торговельним місцем. У частині відмови у задоволенні решти позовних вимог судові рішення мотивовано тим, що заявлена Міністерством у позові вимога про зобов`язання вчинити певні дії не тільки відповідача, а і будь-яких інших третіх осіб, поширена, зокрема, на осіб, яких не визначено, не конкретизовано та яких не зазначено позивачем в якості відповідачів за його позовом, що не відповідає положенням чинного Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК), відтак позов у цій частині не є належним та ефективним способом захисту прав Міністерства.
Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у січні 2020 року ФОП Канигіна Л.Ф. подала касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційну скаргу ФОП Канигіна Л.Ф. обґрунтовує, зокрема, тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи було враховано заяву позивача про зміну підстав позову, яка подана його представником з перевищенням повноважень, що є порушенням статей 46, 56, 60, 61, 174, 179 ГПК та призвело до ухвалення незаконного рішення; позивач не мав законних підстав для припинення дії договору з власної ініціативи у серпні 2018 року, отже, відповідачка користується торговельним місцем правомірно, тому відсутні підстави для вимог позивача про його звільнення; позивачем не доведено наявності у нього майнових прав на спірне торговельне місце, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України (далі – ЦК); оскільки позивачем не було надіслано  письмових заперечень проти продовження дії договору на новий строк відповідно до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України (далі – ГК) та статті 764 ЦК, а відповідачка не зверталася до позивача із заявою про припинення договору, тому відсутні підстави вважати цей договір припиненим з 01.06.2019; позивачем не було враховано переважного права відповідачки на укладення договору на новий строк.
Міністерство у відзиві на касаційну скаргу зазначає про правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, тому просить залишити оскаржені судові рішення без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2020  відкрито касаційне провадження у справі № 916/1666/18 за касаційною скаргою ФОП Канигіної Л.Ф. на зазначені судові рішення та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11.03.2020. 
У подальшому розгляд касаційної скарги неодноразово відкладався, про що було постановлено відповідні ухвали.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.04.2020 завдавано клопотання ФОП Канигіна Л.Ф. та відкладено розгляд касаційної скарги на 03.06.2020.
08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 21.02.2000 між Міністерством, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ «Промтоварний ринок» укладено договір № 181/9-83р, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 5.1 якого Міністерство дає згоду на вилучення земельної ділянки площею 4,33 га (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га), що розташована на території військового містечка № 7 Одеського гарнізону, військова частина НОМЕР_1 , та передає вказану земельну ділянку (з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком площею 1,2 га) Авангардівській селищній раді Овідіопольського району Одеської області, яка приймає цю земельну ділянку для передачі у встановленому законодавством порядку у постійне користування ринку. Міністерство має право протягом 99 років з дня підписання цього договору безкоштовного користування на власний розсуд 50 місцями під 20-футові контейнери, що розміщені на території ринку по вул. Рожевій, та розташованих на цих місцях вказаних контейнерів, а ринок визнає зазначене право та зобов`язується безкоштовно здійснювати охорону, загальне освітлення, прибирання території, забезпечувати вільний доступ до вказаних контейнерів.
25.04.2000 між Міністерством, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ «Промтоварний ринок» підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з розміщеним на ній асфальтовим майданчиком, розташованої на території військової частини А-4139 в Одеському гарнізоні на 7-ому кілометрі Овідіопольської дороги.
На виконання умов пункту 5.1 договору від 21.02.2000 № 181/9-83р Міністерству виділено в безкоштовне користування терміном на 99 років з моменту укладення зазначеного договору 50 місць під розміщення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій (територія контейнерної площадки № 2 торговельного комплексу № 1), а саме: торговельні місця за №№ 3748, 3750-3761, 3773-3785, 4951-4959, 4961-4965, 4968-4974, 4980-4982.
14.06.2016 між Міністерством і Концерном «Військторгсервіс» укладено договір доручення № 1, за умовами якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов`язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов`язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість – 50 місць) на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов`язаних з виконанням цього договору. Схема розташування 20-футових контейнерів на земельній ділянці на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій наведена у додатку № 1 до цього договору (пункт 1.1). Мінімальний розмір плати за надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» згідно з цим договором встановлюється Міністерством та Концерном в розмірі не нижче, ніж 2679,30 грн з ПДВ за одне місце щомісячно з урахуванням Звіту про експертну грошову оцінку від 26.04.2016 (пункт 2.1).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019; договір вважається автоматично продовженим на таких самих умовах, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу про відмову від подальшої дії договору у письмовій формі не пізніше ніж за один календарний місяць до закінчення терміну його дії (пункт 5.1).
01.08.2016 між Міністерством, від імені якого відповідно до договору доручення від 14.06.2016 № 1 діє Концерн «Військторгсервіс» (сторона-1), і ФОП Канигіною Л.Ф. (сторона-2) укладено договір № ВКС-1256 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.2.1, 2.2.2 якого сторона-1 надає стороні-2 право платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнера на спеціально визначеній для цієї мети відкритій території, а сторона-2 зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги по розміщенню майна згідно з умовами цього договору. Для встановлення майна сторона-1 виділяє відкриту територію, яка розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, територія ТОВ «Промтоварний ринок», вул. Рожева, торгове місце № 4958, згідно з планом розташування, який є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1). Сторона-1 зобов`язалася виділити та надати стороні-2 відкриту територію для встановлення майна, а саме торгове місце № 4958; не вчиняти дій, які б перешкоджали стороні-2 використовувати виділену територію на умовах даного договору.
За змістом підпунктів 2.4.2, 2.4.5, 2.4.7 пункту 2.4 договору № ВКС-1256 сторона-2 зобов`язалася  здійснювати оплату за користування місцем для встановлення майна та інші платежі, передбачені умовами цього договору, вчасно і в повному обсязі. У термін 2-х робочих днів з дня отримання акта виконаних робіт (наданих послуг), що зазначені у пункті 3.1 цього договору направити стороні-1 підписаний акт або мотивовану відмову від його приймання. У разі неповернення оформленого акта виконаних робіт (наданих послуг) у цей термін, послуги вважаються прийнятими стороною-2 та підлягають оплаті в повному обсязі. При припиненні дії договору або його розірванні звільнити виділену територію від майна, розміщеного на ній. 
Сторона-2 щомісяця сплачує платіж шляхом перерахування відповідної суми, зазначеної у пункті 3.2 цього договору на розрахунковий рахунок сторони-1 на підставі рахунків сторони-1 у період з 10-го по 20-те число поточного місяця. У разі якщо сторона-2 здійснює оплату наданих послуг шляхом внесення коштів у касу сторони-1, то сума, яку він повинен сплатити стороні-1 збільшується на 1 %. Сторона-2 зобов`язалася самостійно отримувати рахунок та акт виконаних робіт. Загальна вартість наданих послуг по розміщенню одного 20-ти футового контейнера на виділеній території за цим договором в місяць становить 2 680,00 грн з урахуванням ПДВ. При затриманні стороною-2 оплати виставлених рахунків за надані послуги більше двох місяців сторона-1 має право в будь-який час і на свій погляд розірвати договір в односторонньому порядку, стягнувши понесені збитки зі сторони-2 (пункти 3.1, 3.2, 4.3 договору № ВКС-1256).
Згідно з пунктами 7.1, 7.2, 7.3 договору він набуває чинності з 01.08.2016 та діє до 31.05.2019. Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці. Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений, а також за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.
За змістом пункту 7.4 договору сторона-2, за умови належного виконання умов договору, має переважне право на укладення нового договору чи внесення змін про продовження терміну дії даного договору згідно з вимогами законодавства України.
06.03.2018 між Міністерством і Концерном «Військторгсервіс» укладено додаткову угоду № 1 до договору доручення від 14.06.2016 № 1, відповідно до якої змінено мінімальний розмір плати за надання права платного користування одним торговельним місцем, який становить 16 925,40 грн (з ПДВ) за місяць, внесено низку інших змін, зокрема, визначено, що підвищення розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ «Промтоварний ринок» Концерн здійснює шляхом внесення відповідних змін до укладених з фізичними та/або юридичними особами договорів про надання права платного користування торговельним місцем.
29.03.2018 Концерн «Військторгсервіс» направив ФОП Канигіній Л.Ф. лист № 406/33, у якому повідомив відповідачку про зміну суттєвих умов, збільшення мінімального розміру плати за надання права платного користування місцем для встановлення 20-футового контейнеру на території ТОВ «Промтоварний ринок» та про необхідність приведення договірних відносин у відповідність до цих змін, для чого їй необхідно прибути до філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс» у 15-денний термін з метою врегулювання питання щодо подальших договірних відносин та умов співпраці з Міністерством. У листі також зазначено, що у разі неприбуття в установлений строк та не приведення договірних відносин у відповідність до вимог додаткової угоди № 1 до договору доручення № 1 від 14.06.2016, дію договору № ВКС-1256 буде припинено в порядку виконання пункту 7.3 зазначеного договору, тобто за ініціативою сторони.
Лист від 29.03.2018 № 406/33 отримано відповідачкою 02.04.2018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 6505809300796.
У листі від 04.06.2018 № 747/4 Концерн «Військторгсервіс» повідомив ФОП Канигіну Л.Ф. про припинення дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 у порядку, передбаченому пунктом 7.3 зазначеного договору, за ініціативою Міністерства. Також зазначено, що у разі наявності у ФОП Канигіної Л.Ф. бажання надалі користуватися торговельним місцем та за умови, що це місце буде вільне, вона може звернутися до Концерну у термін до 06.08.2018 із заявою про намір укласти договір у новій редакції, за яким мінімальна вартість користування торговельним місцем становитиме 16 925,40 грн (з ПДВ) за місяць. 
На підтвердження надсилання відповідачці цього листа Міністерством до суду надано опис вкладення у цінний лист від 05.06.2018, однак докази отримання відповідачкою зазначеного листа у матеріалах справи відсутні.
За зверненням позивача у газеті «Одеські вісті» випуск № 44 (5068) від 09.06.2018 розміщено оголошення наступного змісту: «За ініціативою Міністерства оборони України (МОУ) з 06.08.2018 припиняється дія договорів про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, а саме: припиняється дія договору від 01.08.2016 № ВКС-1256, укладеного з МОУ та ФОП Канигіною Л.Ф. на користування торговельним місцем № 4958, на підставі повідомлення від 04.06.2018 № 747/4». 
Аналогічного змісту повідомлення про припинення дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 було розміщено на вебсайті ТОВ «Промтоварний ринок».
На виконання розпорядження начальника Концерну «Військторгсервіс» від 06.08.2018 № 10 та з метою встановлення фактичного використання торговельного місця № 4958, яке знаходиться на території ТОВ «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, комісією із представників філії Концерну проведено огляд зазначеного торговельного місця, за результатами якого складено акт від 07.08.2018. У цьому акті зафіксовано, що станом на 07.08.2018 торговельне місце № 4958, виділене під встановлення 20-футових контейнерів, фактично не використовується, проте на ньому розміщено два 20-футових контейнери, які зачинено.
У листі від 22.02.2019 № 228/10 Концерн «Військторгсервіс», діючи на підставі договору доручення  від 14.06.2016 № 1 (зі змінами та доповненнями) та довіреності від 01.02.2019 № 220/190/Д як представник Міністерства, повідомив ФОП Канигіну Л.Ф. про те, що 31.05.2019 закінчується термін дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 і після закінчення цього терміну Міністерство не має наміру продовжувати з відповідачкою договірні відносини, пов`язані з наданням права платного користування торговельним місцем № 4958. 
Цей лист на адресу ФОП Канигіної Л.Ф. було направлено засобами поштового зв`язку, про що свідчить поштова накладна № 6505809798603 від 26.02.2019 та опис вкладення у цінний лист б/н від 26.02.2019.
09.07.2019 на виконання наказу начальника Головного управління майна та ресурсів від 03.07.2019 № 153  «Про створення робочої групи з перевірки стану використання торгових місць на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» по вул. Рожевій, які перебувають у користуванні Міністерства оборони України» комісією у складі представників Міністерства та посадових осіб Концерну «Військторгсервіс» проведено огляд торговельного місця № 4958, за результатами якого складено акт б/н від 09.07.2019, в якому зафіксовано, що на момент проведення огляду на цьому торговельному місці знаходяться зачинені 20-футові контейнери.
Припинення договірних відносин між сторонами у справі та вчинення ФОП Канигіною Л.Ф. дій, які перешкоджають Міністерству у користуванні торговельним місцем по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок», стали підставою для звернення Міністерства до суду з відповідним позовом.
За змістом статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до статей 6, 626, 627, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 509 ЦК і статтею 173 ГК в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
У частинах 1, 2 статті 193 ГК визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. 
Положення частини 7 статті 193 ГК і статті 525 ЦК встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондує вимогам статті 629 ЦК про обов`язковість договору для виконання сторонами.
Особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, визначено у ГК.
За положеннями частин 1, 6 статті 283 ГК за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Отже, якщо у ГК не передбачено таких особливостей, застосовуються відповідні положення ЦК. 
За змістом частини 1 статті 759 і статті 761 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 01.08.2016 № ВКС-1256 є договором найму (оренди) майна, що випливає зі змісту положень послідовно укладених: трьохстороннього договору від 21.02.2000 № 181/9-83р, договору доручення від 14.06.2016 № 1, якими опосередковано набуття позивачем майнового права користування асфальтованим майданчиком із розміщеними на ньому 50 торговельними місцями, та договору № ВКС-1256, за умовами якого відповідачка набула право платного користування місцем для встановлення контейнеру.
Також судами встановлено, що зазначений договір не було припинено у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою Міністерства відповідно до пункту 7.3 цього договору.
Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. 
Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина 4 статті 284 ГК).
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 291 ГК одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.
У частині 1 статті 763 ЦК визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК). 
Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. 
За встановлених у справі обставин, договір від 01.08.2016 № ВКС-1256, укладений між сторонами у справі, відповідно до його умов, а саме – пункту 7.1, набуває чинності з 01.08.2016 та діє до 31.05.2019. Цей договір припиняється у випадку, зокрема закінчення терміну, на який його було укладено (пункт 7.3).
Також судами встановлено, що до закінчення терміну дії договору позивач повідомив ФОП Канигіну Л.Ф. про закінчення 31.05.2019 терміну дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 і відсутність наміру для подальшого продовження з відповідачкою договірних відносин, пов`язаних з наданням права платного користування торговельним місцем № 4958, що підтверджується листом від 22.02.2019 № 228/10.
Як правильно зауважено судами попередніх інстанцій, оскільки законодавством не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. При цьому істотне значення у такому випадку має факт направлення відповідного повідомлення в межах певного строку, а також зміст самого повідомлення, оскільки воно обов`язково має бути спрямоване на припинення або зміну умов договору оренди, як відповідна форма вираження волевиявлення орендодавця.
Разом із тим з огляду на положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.
Такі висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 906/742/18, № 906/743/18, № 906/746/18, від 16.07.2019 у справі №  906/744/18, від 03.08.2019 у справі №    916/707/18, від 21.10.2019  №    902/862/15, від 22.10.2019 у справі №  910/3705/19, та не суперечать правовим висновкам, наведеним у постановах Верховного Суду, посилання на які здійснено у касаційній скарзі ФОП Канигіної Л.Ф., зокрема, у справах № 922/793/18, № 925/1321/17, № 909/442/17, № 910/12031/17, № 530/212/17.
Таким чином, помилковим є посилання ФОП Канигіної Л.Ф. у касаційній скарзі на необхідність направлення наймачу відповідного листа про припинення дії договору лише протягом одного місяця після закінчення строку дії договору. 
З огляду на фактичні обставини справи, встановлені судами під час її вирішення, ураховуючи узгоджені сторонами умови договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 та наявні у матеріалах справи докази на підтвердження того, що станом на дату закінчення терміну договору (31.05.2019) мали місце заперечення Міністерства (від імені якого на відповідних правових підставах діяв Концерн «Військторгсервіс») щодо продовження дії зазначеного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про припинення дії цього договору з 01.06.2019. 
Посилання  ФОП Канигіної Л.Ф. у касаційній скарзі на обставини продовження дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 у зв`язку з подальшою оплатою платежів за користування торговим місцем, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки така оплата не є безумовною підставою для продовження дії зазначеного договору, а такі дії ураховуються у сукупності з іншими діями сторін.  Зокрема, суди попередніх інстанцій належним чином дослідили та проаналізували зміст листа позивача від 22.02.2019 № 228/10 у співвідношенні зі строком дії договору, подальшими діями сторін і надали їм відповідну правову оцінку у сукупності з іншими обставинами справи.
Будь-яких обставин того, що між сторонами укладено новий договір про надання права платного користування місцем для встановлення контейнерів чи внесено зміни до договору від 01.08.2016 № ВКС-1256 щодо продовження терміну його дії відповідно до пункту 7.4 зазначеного договору судами попередніх інстанцій встановлено не було, а сторонами відповідних доказів не надано. Також матеріали справи не містять доказів, а судами не встановлено обставин, передбачених частиною 4 статті 284 ГК і статтею 764 ЦК, за якими зазначений договір є продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Частиною 1 статті 785 ЦК визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Аналогічні за змістом умови закріплено у договорі  від 01.08.2016 № ВКС-1256, а саме, за умовами пункту 2.4.7 при припиненні дії договору відповідачка зобов`язана звільнити виділену територію від майна, розміщеного на ній.
Проте, за встановлених судами обставин, ФОП Канигіна Л.Ф. не звільнила торговельне місце № 4958 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів, чим чинить перешкоди у користуванні належним Міністерству майном.
Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Наведені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як усунення перешкод у користуванні торговельним місцем № 4958  шляхом його звільнення від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу).
Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Так, негаторний позов подається у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову є належне позивачу право користування і розпорядження майном, а також обставини, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то відпадає і підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15, у якій зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК спосіб захисту – усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, договір від 01.08.2016 № ВКС-1256 припинив свою дію з 01.06.2019 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, отже з цього часу між сторонами у справі не існує договірних відносин щодо користування належним позивачу майном.
З огляду на те, що при вирішенні спору судами не встановлено обставин наявності правових підстав для користування ФОП Канигіною Л.Ф. належним позивачу майном, натомість встановлено обставини, що підтверджують протиправні дії відповідачки у створенні позивачу перешкод щодо здійснення правомочностей стосовно такого майна, а відповідачкою не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, якими обґрунтовано заперечення проти позову, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про  задоволення позовних вимог у частині зобов`язання ФОП Канигіної Л.Ф. усунути перешкоди Міністерству у користуванні торговельним місцем шляхом звільнення торговельного місця № 4958 від розміщених на ньому двох 20-футових контейнерів (шляхом демонтажу) по вул. Рожевій на території ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Базова, 20.
З урахуванням того, що між сторонами на час розгляду справи договірних зобов`язань не існувало, оскільки договір припинив свою дію в момент закінчення терміну, на який його було укладено, суди попередніх інстанцій правомірно застосували до спірних правовідносин положення статті 391 ЦК, що узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-92цс15, отже доводи ФОП Канигіної Л.Ф. про неправильне застосування судами зазначеної норми права є безпідставними.
Суд касаційної інстанції не бере до уваги доводи ФОП Канигіної Л.Ф. про    неврахування Міністерством переважного права відповідачки на укладення договору найму на новий строк, про намір скористатися яким ФОП Канигіна Л.Ф. повідомила Міністерство листом від 17.05.2019, до якого було додано підписаний відповідачкою проект договору і який не було повернуто відповідачці, зважаючи на таке.
Суди попередніх інстанцій, надавши належну оцінку положенням договору від 01.08.2016 № ВКС-1256, у тому числі пункту 7.4, на предмет визначеного ним порядку реалізації переважного права сторони-2 (відповідачки) на укладення договору на новий строк, встановили, що зазначене переважне право може набуватися шляхом укладення нового договору або шляхом внесення змін про продовження терміну дії цього договору, згідно вимог законодавства України. Проте, як зазначалося вище, матеріали справи не містять доказів укладення нового договору чи внесення змін про продовження терміну дії договору № ВКС-1256 відповідно до пункту 7.4 цього договору. 
При цьому, як убачається з матеріалів справи, ФОП Канигіна Л.Ф., на зазначені у касаційній скарзі обставини направлення Міністерству листа від 17.05.2019 з проектом договору, не посилалася  ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, цими обставинами не обґрунтовувала свої заперечення проти позову та апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, також і матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження таких доводів відповідачки, отже, такі обставини не могли бути предметом оцінки судів попередніх інстанцій.
Крім того, зміст касаційної скарги свідчить про помилкове ототожнення відповідачкою правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), урегульованого положеннями статті 284 ГК, статті 764 ЦК, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря (стаття 285 ГК, стаття 777 ЦК), реалізація якого у разі незгоди орендодавця може бути предметом спору в господарському суді.
Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що у разі виникнення обставин, з якими закон пов`язує набуття переважного права на укладення договору найму (оренди) на новий термін, ФОП Канигіна Л.Ф. не позбавлена можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права.
Посилання ФОП Канигіної Л.Ф. у касаційній скарзі на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами свого майнового права на торговельне місце № 4958 з причин ненадання позивачем належним чином засвідченої копії договору від 21.02.2000 № 181/9-83р, укладеного між Міністерством, Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області та ТОВ «Промтоварний ринок», відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки відповідно до фактичних обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, судами попередніх інстанцій достеменно встановлено наявність у Міністерства правомочностей щодо користування торговельним місцем № 4958 на законній правовій підставі, а посилання на цей договір як на доказ міститься у багатьох аналогічних справах, розгляд яких здійснювався усіма судовими інстанціями, і його наявність жодного разу не викликала сумнівів.
Посилання ФОП Канигіної Л.Ф. у касаційній скарзі на те, що позивач не мав законних підстав для припинення дії договору з власної ініціативи у серпні 2018 року, отже, відповідачка користується торговельним місцем правомірно, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки таким обставинам судами попередніх інстанцій була надана належна правова оцінка, за якою договір від 01.08.2016 № ВКС-1256 не був припинений у зв`язку з його розірванням в односторонньому порядку за ініціативою позивача відповідно до пункту 7.3 цього договору, а припинив свою дію з 01.06.2019 саме у зв`язку із закінченням терміну, на якій його було укладено. Водночас слід наголосити, що зазначені відповідачкою обставини не були підставою для часткового задоволення позову Міністерства.
Суд касаційної інстанції також відхиляє доводи ФОП Канигіної Л.Ф. про безпідставне врахування судами попередніх інстанцій заяви представника позивача від 10.07.2019, якою, на думку скаржника, змінено підстави позову, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що 10.07.2019 до місцевого господарського суду від Міністерства надійшла заява б/н від 10.07.2019 (вх.№2-3256/19 від 10.07.2019), в якому позивач зазначив про обставини спливу строку дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна предмета і    підстав позову не допускається.
Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
У зв`язку  з наведеним касаційна інстанція погоджується з висновком апеляційного суду про те, що Міністерством підставою позову у цій справі визначено припинення дії договору від 01.08.2016 № ВКС-1256, а шляхом подання заяви б/н від 10.07.2019 (вх.№2-3256/19 від 10.07.2019) позивач доповнив позов новими обставинами, а саме припиненням дії договору у зв`язку із закінченням терміну його дії, чим фактично доповнив позов новими обставинами при збереженні первісних обставин, що у розумінні норм процесуального закону не є заявою про зміну підстав позову, а відтак, приймаючи зазначену заяву до розгляду, судами не було допущено порушень норм процесуального права.
Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при врахуванні заяви позивача від 10.07.2019, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Водночас суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову у справі № 916/1666/18, яка розглядається, не суперечать правовій позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 916/1657/18 за позовом Міністерства до ФОП Борисенка С.М. про усунення перешкод у користуванні майном, якою скасовано судові рішення попередніх судових інстанцій, а справу передано на новий розгляд, оскільки судові рішення у цій справі ухвалено за інших встановлених судами фактичних обставин (зокрема, обставин відсутності заяви позивача про припинення договору  у зв`язку з закінченням його терміну; подання представником позивача до суду як заяви про доповнення позову новими обставинами, так і заяви про зміну підстав позову тощо), які зумовили прийняття відповідного рішення.
Відповідно до статті 300 ГПК (тут і далі –  у редакції, чинній до 08.02.2020), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Аргументи, наведені у касаційній скарзі, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги ФОП Канигіної Л.Ф. про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржених судових актів не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 08.02.2020), Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Канигіної Лариси Федорівни залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2019 та рішення Господарського суду Одеської області від 19.08.2019 у справі № 916/1666/18 залишити без змін.

3. Поновити виконання рішення Господарського суду Одеської області від 19.08.2019 у справі № 916/1666/18.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  суддя          І.С. Берднік

Судді:          І.С. Міщенко

          В.Г. Суховий