Єдиний унікальний номер 236/307/20 
Номер провадження 22-ц/804/1756/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 236/307/20
Номер провадження 22-ц/804/1756/20
13 травня 2020 року               м. Бахмут
Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"
відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця"
представник відповідача: ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплаті днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги при скороченні штату
- за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»
на рішення Краснолиманського  міського суду Донецької області від 02 березня 2020 року, повний текст якого складено суддею Бєлоусовим А.Є. в м. Лиман в приміщенні Краснолиманського  міського суду Донецької області 02 березня 2020 року, в незазначений у справі час, -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
23 січня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплаті днів щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення, заробітній платі за час вимушеного простою, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги при скороченні штату.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017, звільнений за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив йому належні виплати.
Просив стягнути з відповідача заробітну плату за березень 2017 року в сумі 1167, 10 грн.; оплату днів щорічної відпустки в сумі 4635, 43 грн, матеріальну допомогу на оздоровлення 1913, 98 грн, заробітну плату за час вимушеного простою в сумі 1598, 66 грн, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4482, 30 грн, вихідну допомогу при звільненні в сумі 4216, 52 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
02 березня 2020  року рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області  позовні вимоги ОСОБА_1   задоволено частково:
Стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року – 221,86 (двісті двадцять одна грн. 86 коп.) грн., оплата днів щорічної відпустки – 4635,43 (чотири тисячі шістсот тридцять п`ять) грн., матеріальна допомога на оздоровлення – 1913,43 (одна тисяча дев`ятсот тринадцять грн. 43 коп.) грн., заробітна плата за час вимушеного простою – 1598,66 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім грн. 66 коп.) грн., компенсація за невикористані дні відпустки – 4482,30 (чотири тисячі чотириста вісімдесят дві грн. 30 коп.) грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі – 4216,52 (чотири тисячі двісті шістнадцять грн. 52 коп.) грн.
Зобов`язано відповідача при виплаті ОСОБА_1 доходу утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. 
В іншій частині позову  відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення.
  
КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішенням РНБО  України від 15.03.2017 року припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення. На території окремих районів Донецької та Луганської областей відсутній доступ до підприємств галузі уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку із захопленням цих підприємств.
Зазначив, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
У зв`язку з відсутністю первинних документів у відповідача, не можливо підтвердити та здійснити нарахування заробітної плати. 
Відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок, і заборгованості, що сталася внаслідок дії форс-мажорних обставин.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
    Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 18 013, 99 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
     Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом першої інстанції встановлено.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815.
Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.09.2016 по 17.07.2017 працював на посаді монтера колії 4 розряду ВП «Іловайська колійна машинна станція» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 12-17).
Наказом начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» № 236/ДНД від 17.03.2017 року та наказом начальника ВП «Іловайська колійна машинна станція» від 17.03.2017 року № 75 було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с. 35-38).
Згідно з Наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 9802/ДН-ОС від 10.07.2017 ОСОБА_1 з 17.07.2017 звільнений з посади монтера колії 4 розряду ВП «Іловайська колійна машинна станція» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 19).
В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 30 днів відпустки. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано. 
Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня 2017 – липень 2017 року, в яких зазначені нараховані сумі, та суми до виплат (а.с. 22, 26-29).
З розрахунку заробітної плати за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв (код 340). 
Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем відпрацьовано за березень, за квітень, за травень, за червень, за липень – «0». ОСОБА_1 перебував у простої у березні 0 днів(0 год.), у квітні 3(44), у травні 4(32), у червні 5(40), у липні 1 (8) (а.с. 30-34).
Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.
21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці»,  позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до липня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні  не отримав усі належні йому платежі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
При винесенні рішення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табуляграм, копії табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 за оскаржуваний період та визнав їх  належними, допустимими та прийнятними доказами. Докази надані позивачем, оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.
Також  судом вірно було враховано, що  ОСОБА_1 отримав заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 року у сумі – 945,24 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 733 та стягнуто заборгованість за березень 2017 року з врахуванням зазначеної суми. 
Таким чином,  рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року – 221,86 (двісті двадцять одна грн. 86 коп.) грн., оплата днів щорічної відпустки – 4635,43 (чотири тисячі шістсот тридцять п`ять) грн., матеріальна допомога на оздоровлення – 1913,43 (одна тисяча дев`ятсот тринадцять грн. 43 коп.) грн., заробітна плата за час вимушеного простою – 1598,66 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім грн. 66 коп.) грн., компенсація за невикористані дні відпустки – 4482,30 (чотири тисячі чотириста вісімдесят дві грн. 30 коп.) грн., вихідну допомогу при звільненні в сумі – 4216,52 (чотири тисячі двісті шістнадцять грн. 52 коп.) грн.
Доводи відповідача, щодо відсутності первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
  Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.
Доводи відповідача відносно того, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах не приймаються з огляду на наступне.
За частиною 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Наказом начальника СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236-ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 (а.с.35).
Відповідно до розрахункових листів за період з березня по липень 2017 року, позивачу нараховано заробітну плату з урахуванням днів простою (а.с.22, 26-29).
Факт простою підтверджено відповідним наказом СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236-ДНД та наданими позивачем розрахунковими рахунками, з яких вбачається, що нарахування заробітної плати проводилося з урахуванням простою.
Наявність форс-мажорних обставин, що спричинили невиплату заробітної плати та відсутність відомостей про облік відпрацьованого часу, не спростовує висновків суду, оскільки право на заробітну плату гарантоване статтею 43 Конституції України та відсутність вини відповідача у невиконанні своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати не звільняє його від виконання такого обов`язку в наступному, а може лише бути підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за вказане порушення трудових прав.
Щодо доводів відповідача про те, що відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи позивача вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, слід зазначити, що загально відомими є відомості про те, що підприємство-боржник з квітня 2017 року не надає звітність до Пенсійного фонду України. Тому у УПФУ є відомості до березня 2017 року включно.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця"залишити без задоволення. 
Рішення Краснолиманського  міського суду Донецької області від 02 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:     А.В. Гапонов

            Судді:       Л.П.Никифоряк
     
Г.В. Новікова