Постанова
Іменем України 
 
26 лютого 2020 року 
м. Київ
 
справа № 216/1973/17
провадження № 61-16913св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя - доповідач),
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: державний виконавець Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк Ольга Анатоліївна, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк Ольги Анатоліївни на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року  у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст вимог 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, в якій просила визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Центрально- Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Центрально- Міського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області) Смаглюк О. А. про відкриття виконавчого провадження від 06 грудня 2018 року та про стягнення виконавчого збору від 17 грудня 2018 року і закрити виконавче провадження.
В обґрунтування скарги зазначала, що постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О. А. від 06 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 216/1973/17 у справі за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з неї виконавчого збору. Проте вона не створювала перешкоди у спілкуванні сина з батьком, однак ОСОБА_2 протягом двох років не бачився з ним, після чого син відмовився від спілкування з батьком. Вказана обставина підтверджується актом державного виконавця. Відтак, оскільки вона згодна була добровільно виконувати рішення суду, вважає постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору незаконними. 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила скаргу задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О. А. під час виконання виконавчого листа №216/1973/17, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про усунення перешкод ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною діяла у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не порушила їх, відтак відсутні підстави для визнання незаконними та скасування оспорених постанов державного виконавця.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року скасовано.
Скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанови державного виконавця Центрально-Міського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О. А. від 06 грудня 2018 року про відкриття виконавчого провадження та від 17 грудня 2018 року про стягнення виконавчого збору і закрито виконавче провадження.
Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що з копії акта державного виконавця Смаглюк О. А. від 19 грудня 2018 року вбачається, що державному виконавцю під час виходу за адресою школи №22 не вдалося передати дитину від матері до батька, оскільки дитина була категорично проти зустрічі з батьком ОСОБА_2 , перешкод з боку матері щодо побачення сина із батьком вчинено не було, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не перешкоджала ОСОБА_2 у побаченнях із сином ОСОБА_3 та у неї був відсутній намір не виконувати рішення суду.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо незаконності дій державного виконавця Смаглюк О. А. знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки у державного виконавця не було підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною та стягнення виконавчого збору.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У вересні 2019 року державний виконавець Центрально-Міського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О. А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 05 грудня 2018 року на адресу Центрально- Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровські області надійшов виконавчий лист № 216/1973/17 від 16 жовтня 2018 року на примусове виконання рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_2 перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 .
 
Виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому 06 грудня 2018 року державним виконавцем відповідно до положень статей 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57861799 з примусового виконання виконавчого листа № 216/1973/17.
 
В ході примусового виконання виконавчого листа не було встановлено перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з сином з боку ОСОБА_1 , будь-яких претензій до державних виконавців сторони виконавчого провадження не мали, про що ними було зазначено в акті державного виконавця.
 
22 квітня 2019 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду. Стягувачу роз'яснено право на повторне звернення до відділу ДВС із заявою про вчинення боржником перешкод у спілкуванні з дитиною.
 
В ході проведення виконавчих дій боржник не перешкоджав побаченням стягувача з дитиною, тому у державного виконавця були відсутні правові підстави для накладення на боржника штрафів та притягнення до кримінальної відповідальності.
 
Таким чином, державний виконавець в ході примусового виконання виконавчого листа діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки воно розпочате на підставі звернення стягувача з виконавчим листом, який є чинним та відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Постанова про стягнення виконавчого збору була правомірно винесена державним виконавцем в межах виконання рішення немайнового характеру відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено необхідність стягнення виконавчого збору при виконанні даної категорії рішень.
 
Окрім того, апеляційний суд неправомірно закрив виконавче провадження, оскільки воно на момент розгляду апеляційної скарги було фактично виконане та закрите.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою судді Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
 
29 листопада 2019 року справа № 216/1973/17  надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи                             в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд                    у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. 
Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з сином.
16 жовтня 2018 року на виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист.
06 грудня 2018 року державний виконавець Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О. А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 216/1973/17, а 17 грудня 2018 року - постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 7 446, 00 грн.
Відповідно до акту державного виконавця Смаглюк О. А. від 19 грудня 2018 року під час виходу за адресою школи № 22 державному виконавцю не вдалося передати дитину від матері до батька, оскільки дитина була категорично проти зустрічі з батьком ОСОБА_2 , мати не перешкоджала побаченню сина з батьком, відтак у ОСОБА_1 був відсутній намір невиконувати рішенняЦентрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року.
22 квітня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша статті26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавчий документ повинен відповідати вимогам, визначеним у частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з частиною четвертою вказаної статті виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом;4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
 
Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
 
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
 
За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
 
Встановивши, що виконавчий лист № 216/1973/17 відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та пред'явлений до примусового виконання належним стягувачем в обумовлені законом строки для пред'явлення його до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та у нього були відсутні правові підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі в частині вимог скарги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального закону, ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області суду є законною і обґрунтованою.
Окрім того, вирішення питання про закриття виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відтак у апеляційного суду були відсутні повноваження на закриття виконавчого провадження у цій справі.
Щодо вирішення вимог скарги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору Верховний Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод                    1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
На спірні правовідносини поширюється Закон  України «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закон України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Згідно з частиною другою статті 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14- 324цс19), від 12 червня 2019 року у справі № 370/1547/17 (провадження № 14- 223цс19), від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1288/15 (провадження                   № 14-612цс18), від 03 квітня 2019 року у справі № 370/1034/15-ц (провадження                            № 14-103цс19).
Відтак,   спори щодо стягнення виконавчого збору належать до юрисдикції адміністративних судів і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Установивши, що апеляційним судом скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині залишення без задоволення вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження, яка відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року в частині скасування постанови державного виконавця від 06 грудня 2018 року про відкриття виконавчого провадження та вирішення питання про закриття виконавчого провадження і залишає в силі ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року в цій частині.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частинами першою та другою статті 414 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства скаргу щодо скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення в цій частині підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 413, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк Ольги Анатоліївни задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 серпня 2019 року в частині вирішення вимог про скасування постанови державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк Ольги Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 06 грудня 2018 року та про закриття виконавчого провадження скасувати, залишити в цій частині в силі ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову  державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк Ольги Анатоліївни про стягнення виконавчого збору від 17 грудня 2018 року закрити.
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її скаргою в частині скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
  Головуючий	  В. О. Кузнєцов  	
Судді:	В. С. Жданова   С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук  	
 	                                   М. Ю. Тітов